ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2026 року 
м. Київ

справа № 420/11322/25
адміністративне провадження № К/990/14573/26 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Шевцової Н.В.,
суддів: Стеценка С.Г.,  Тацій Л.В., 
розглянув у порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції адміністративну справу №420/11322/25 за позовом Березівської окружної прокуратури (далі - прокурор, позивач) до Фонду державного майна України (далі - ФДМУ, Фонд, відповідач), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю «Ширяївське автотранспортне підприємство 15167» (далі - ТОВ «Ширяївське АТП 15167», третя особа), про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії
за касаційною скаргою ФДМУ на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12.11.2025 (суддя Бжассо Н.В.) та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02.03.2026 (головуючий суддя Ступакова І.Г., судді Бітов А.І., Лук`янчук О.В.) 
УСТАНОВИВ:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
1. У квітні 2025 року прокурор звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ФДМУ, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність ФДМУ щодо неоформлення та непроведення державної реєстрації права власності на будівлю захисної споруди цивільного захисту (протирадіаційне укриття) №59893, загальною площею 157,7 кв.м., місткістю на 100 осіб, яка розташована за адресою: вул. Маліновського, 7, с-ще. Ширяєве, Березівського району Одеської області (далі - спірна захисна споруда, ПРУ №59893);
- зобов`язати ФДМУ вчинити дії щодо оформлення правовстановлюючих документів та проведення державної реєстрації права державної власності на спірну захисну споруду.
2. Ухвалою від 29.04.2025 суд першої інстанції відкрив провадження у цій справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), а ухвалою від 04.07.2025 - залучив до участі в розгляді справи третю особу. 
3. На обґрунтування позову прокурор зазначив, що спірна захисна споруда є самостійним об`єктом нерухомого майна, що належить державі в особі ФДМУ, через бездіяльність якого (невжиття передбачених законодавством заходів щодо оформлення права власності) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (далі - ДРРП) немає інформації про реєстрацію права власності на цю споруду, що не сприяє збереженню фонду захисних споруд.
4. Своє право на звернення до суду із цим позовом прокурор обґрунтував тим, що чинним законодавством, зокрема й Законом України від 09.12.2011 №4107-VI «Про Фонд державного майна України» (далі - Закон №4107-VI), не визначено орган, наділений правом звертатись до суду в інтересах держави з вимогою зобов`язати Фонд виконати його передбачений законом обов`язок. 
5. У відзиві на позовну заяву представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову. На обґрунтування відзиву доводив, що спірна захисна споруда належить на праві власності третій особі, а отже, відповідач не міг вчиняти дій щодо реєстрації права власності на цю споруду за державою.
Обставини справи
6. На території комплексу нерухомого майна виробничої бази ТОВ «Ширяївське АТП 15167» за адресою: вул. Маліновського, 7, с-ще Ширяєве, Березівського (колишнього Ширяївського) району Одеської області розміщене ПРУ №59893, прийняте в експлуатацію згідно із його технічним паспортом, паспортом та обліковою карткою на нього у 1985 році. Ця захисна споруда вказана на карті об`єктів цивільного захисту.
7. На підставі наказу Регіонального відділення ФДМУ по Одеській області від 10.10.1995 №2190 відбулася приватизація цілісного майнового комплексу Ширяївського державного автотранспортного підприємства 15167 (далі -Ширяївське АТП 15167) шляхом викупу державного майна спілкою покупців, створеною трудовим колективом цього підприємства. 
8. Так, 31.10.1995 Регіональне відділення ФДМУ по Одеській області та спілка покупців, створена трудовим колективом Ширяївського АТП 15167, уклали договір купівлі-продажу державного майна №164, предметом якого стало державне майно - цілісний майновий комплекс Ширяївського АТП 15167, розташований в с-щі Ширяєво, вул. Маліновського, 7. 
9. На підставі зазначеного договору купівлі-продажу та акту приймання-передачі до нього від 05.02.1996 Регіональне відділення ФДМУ по Одеській області 05.02.1996 видано свідоцтво №196 про право власності на майно Ширяївського АТП 15167, власником якого визначено товариство його покупців. 
10. Відповідно до протоколу загальних зборів працівників Ширяївського АТП 15167 від 02.04.1996 №1 шляхом перетворення з Ширяївського АТП 15167 засноване відкрите акціонерне товариство «Ширяївське автотранспортне підприємство 15167» (далі - ВАТ «Ширяївське АТП 15167»), код ЄДРПОУ 03118050, державну реєстрацію якого здійснено 11.12.1996, а 08.02.2006 відомості про нього внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР), номер запису: 15511200000000178.
11. На підставі розпорядження Ширяївської районної ради Одеської області від 20.07.2004 №22 видано свідоцтво серії НОМЕР_1 від 26.07.2004 про право власності ВАТ «Ширяївське АТП 15167» на комплекс нерухомого майна виробничої бази, що в цілому складається з основних та допоміжних будівель та споруд, зафіксованих у технічному паспорті, розташованого за адресою: вул. Маліновського, 7, с-ще Ширяєве, Ширяївського району Одеської області.
12. Після цього Ширяївське державне комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації» 29.07.2004 за реєстраційним номером 6827728 здійснило реєстрацію права власності на зазначене нерухоме майно, про що вчинено запис за №297 в книзі №1.
13. Згідно із інформацією з ЄДР рішенням засновників (учасників) ВАТ «Ширяївське АТП 15167» від 30.04.2012 змінено його назву на Приватне акціонерне товариство «Ширяївське автотранспортне підприємство 15167» (ПрАТ «Ширяївське АТП 15167»).
14. У подальшому на підставі рішень засновників (учасників) юридичної особи від 26.08.2020 та 27.10.2020 припинено юридичну особу ПрАТ «Ширяївське АТП 15167» в результаті його перетворення в ТОВ «Ширяївське АТП 15167», повного правонаступника його майнових і немайнових прав і обов`язків, про що внесені відповідні відомості до ЄДР.
15. Згідно із інформацією з ДРРП 19.02.2014 за ПрАТ «Ширяївське АТП 15167», код ЄДРПОУ 03118050, зареєстровано право власності на комплекс нерухомого майна виробничої бази ПрАТ «Ширяївське АТП 15167» з часткою власності 1/1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 299339051254), який складається в цілому з основної та допоміжних будівель та споруд, зазначених в технічному паспорті.
16. Водночас у ДРРП та у технічній документації на комплекс нерухомого майна виробничої бази ПрАТ «Ширяївське АТП 15167» у переліку майна, що належить на праві власності цьому підприємству, правонаступником якого є ТОВ «Ширяївське АТП 15167», не зазначено його право власності на спірну захисну споруду.
Так, у технічній документації на комплекс нерухомого майна виробничої бази ПрАТ «Ширяївське АТП 15167», правонаступником якого є ТОВ «Ширяївське АТП 15167», ПРУ №59893 не включено до переліку нерухомого майна, що належать на праві власності товариству, а лише зображено пунктирними лініями на план-схемі території АТП.
17. У листі від 10.10.2023 №10-08-04085 Регіональне відділення ФДМУ по Одеській та Миколаївській областях зазначило, що приватизацію Ширяївського АТП 15167 здійснювало Регіональне відділення ФДМУ по Одеській області у 1995 році шляхом перетворення у ВАТ «Ширяївське АТП-15167». За даними інформаційної пошукової системи «Етап-майно» захисні споруди цивільного захисту (протирадіаційні укриття) до статутного капіталу ВАТ «Ширяївське АТП 15167» не передавались. Водночас немає об`єктів державної власності, які у процесі приватизації не увійшли до статутного капіталу ВАТ «Ширяївське АТП 15167», але залишились у нього на балансі. 
18. Згідно із листом Регіонального відділення ФДМУ по Одеській та Миколаївській областях від 27.02.2025 №10-10-00906 спірна захисна споруда на обліку та у сфері його управління не перебуває. Інформація від ТОВ «Ширяївське АТП 15167» про перебування на його балансі цієї захисної споруди не надходила. 
19. Ширяївське державне комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації» у листі від 14.05.2024 №122 повідомило прокурору, що на схематичному плані від 2004 року, який виготовлявся із первинною технічною інвентаризацією на комплекс нерухомого майна виробничої бази ВАТ «Ширяївське АТП 15167», ПРУ №59893 не включене до переліку будівель та споруд, власником якого було це підприємство. 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанції
20. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12.11.2025, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02.03.2026, позов задоволено.
21. Так, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, визнав обґрунтованими доводи прокурора щодо його повноважень на звернення до суду із цим адміністративним позовом. 
22. Висновку про необхідність задоволення позовних вимог суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов за наслідком дослідження матеріалів справи та аналізу положень частин другої та третьої статті 5, частини першої статті 7 Закону України від 04.03.1992 №2163-XII «Про приватизацію державного майна» (далі - Закон №2163-XII), абзацу сорок першого частини другої статті 4 Закону України від 18.01.2018 №2269-VIII «Про приватизацію державного та комунального майна» (далі - Закон №2269-VIII), статті 1 Закону України від 03.02.1993 №2974-XII «Про Цивільну оборону України» (далі - Закон №2974-XII), частини дванадцятої статті 32 Кодексу цивільного захисту України (далі - КЦЗ України), пунктів 1, 3 Положення про Цивільну оборону України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.05.1994 №299 (далі - Положення №299), пункту 1.3. Державної програми приватизації майна державних підприємств, затвердженої постановою Верховної Ради України від 07.07.1992 №2545-ХІІ (далі - Державна програма приватизації) у взаємозв`язку із положеннями статті 1, пункту 2 частини першої статті 5 Закону №4107-VI та частини першої статті 4 Закону України від 21.09.2006 №185-V «Про управління об`єктами державної власності» (далі - Закон №185-V), уважаючи, що за встановлених у справі обставин ФДМУ зобов`язаний вжити заходів для державної реєстрації права власності на спірну захисну споруду. 
23. Суд апеляційної інстанції також наголосив, що національним законодавством передбачено обов`язковість державної реєстрації прав на будівлі та споруди як об`єкти нерухомого майна шляхом внесення записів до ДРРП. Отже, у ДРРП мають бути зареєстровані речові права на спірну захисну споруду, яка є окремим об`єктом нерухомого майна.
24. Доводи відповідача про те, що право власності на спірну захисну споруду зареєстровано за ВАТ «Ширяївське АТП 15167» суд апеляційної інстанції відхилив як непідтверджені інформацією з ДРРП та технічною документацією на комплекс нерухомого майна виробничої бази ПрАТ «Ширяївськие АТП 15167».
25. Крім того, суд апеляційної інстанції підкреслив, що спірна захисна споруда як об`єкт загальнодержавного значення з обмеженою оборотоздатністю, приватизацію якого заборонено законом, після приватизації Ширяївського АТП 15167 залишилася у державній власності. З огляду на зазначене суд апеляційної інстанції виснував, що оскільки саме ФДМУ є органом державної влади, уповноваженим здійснювати право власності держави на спірну захисну споруду та здійснювати захист інтересів держави у цих правовідносинах, то він мав вжити заходів щодо реєстрації права державної власності на ПРУ №59893. А отже, протиправна бездіяльність відповідача полягає у невиконанні вимог чинного законодавства, порушує режим використання державного майна та його обліку.
Короткий зміст та обґрунтування наведених у касаційній скарзі вимог
26. Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить ці рішення скасувати та ухвали нове про відмову в задоволенні позову.
27. На обґрунтування касаційної скарги представник відповідача доводить, що за відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах суди попередніх інстанцій неправильно застосували:
- положення статті 1 Закону №4107-VI та статті 4 Закону №2269-VIII щодо виникнення у ФДМУ обов`язку оформити право власності на майно, яке не увійшло до статутного капіталу підприємств, виключно на підставі факту його «неприватизацїї», за умови, що ФДМУ не має оригіналів правовстановлюючих документів і таке майно не передавалося на баланс державних підприємств чи установ;
- положення статті 3 та статті 18 Закону України від 01.07.2004 №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон №1952-IV) у контексті обов`язку відповідача як суб`єкта владних повноважень зареєструвати право власності за державою на об`єкт, який за даними технічної інвентаризації (технічний паспорт від 05.09.2012) є частиною будівель (літ. «А», «Б»), що вже належать іншій особі (ТОВ «Ширяївське АТП 15167») на праві приватної власності.
28. Так, скаржник наполягає, що покладення на ФДМУ функцій, пов`язаних із виготовленням технічної документації та реєстрацією захисних споруд цивільного захисту, що перебувають у фактичному володінні приватних підприємств, не відповідає спеціальному статусу ФДМУ як органу, що реалізує політику в сфері приватизації та оренди державного майна. Вважає, що висновок Верховного Суду має підтвердити, що Фонд не може нести відповідальність за ведення паперового та електронного обліку захисних споруд цивільного захисту, оскільки ця функція прямо закріплена за Державною службою України з надзвичайних ситуацій (далі - ДСНС) та місцевими органами влади. 
29. Стверджує також, що суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки доводам ФДМУ щодо неможливості подвійної реєстрації права власності на спірну захисну споруду та не вмотивували свої рішення, фактично зобов`язавши відповідача вчинити дії, які суперечать порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно. 
Позиція інших учасників справи
30. Позивач подав відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення.
31. Викладені у відзиві на касаційну скаргу доводи відтворюють позицію прокурора в судах попередніх інстанції, згідно із якою оспорювана бездіяльність ФДМУ порушує режим використання та обліку державного майна та призводить до порушення інтересів держави у сфері здійснення цивільного захисту населення у вигляді загрози протиправного вибуття захисної споруди цивільного захисту з власності держави, її знищення, пошкодження, виникнення перешкод державі у створенні умов для збереження життя і здоров`я людей. 
32. ТОВ «Ширяївське АТП 15167» правом подати відзив на касаційну скаргу не скористалося.
Процесуальні дії у справі та клопотання учасників справи
33. Касаційна скарга відповідача надійшла до Верховного Суду 01.04.2026.
34. Верховний Суд ухвалою від 20.04.2026 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою, відмовив у задоволенні клопотання відповідача про зупинення виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12.11.2025 та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02.03.2026, заявленого у касаційній скарзі, та витребував із Одеського окружного адміністративного суду справу №420/11322/25.
35. Справа №420/11322/25 надійшла до Верховного Суду 04.05.2026.
36. Ухвалою Верховного Суду від 08.06.2026 справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів. 
37. Під час касаційного розгляду цієї справи учасники справи клопотань не заявили.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Релевантні джерела права й акти їх застосування. Оцінка висновків судів попередніх інстанцій і доводів учасників справи
38. Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
39. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).
40. Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з визначених у статті 341 КАС України меж касаційного перегляду, а також надаючи оцінку правильності застосування судами норм матеріального права у спірних правовідносинах та дотримання процесуальних норм, виходить із такого.
41. У цій справі прокурор доводить, що спірна захисна споруда є самостійним об`єктом нерухомого майна, не підлягає приватизації, а отже, після приватизації Ширяївського АТП 15167 залишилася у державній власності, однак через бездіяльність відповідача (невжиття передбачених законодавством заходів щодо оформлення права власності) у ДРРП немає інформації про реєстрацію права власності на цю споруду, що порушує режим використання та обліку державного майна та призводить до порушення інтересів держави у сфері здійснення цивільного захисту населення у вигляді загрози протиправного вибуття захисної споруди цивільного захисту із власності держави, її знищення, пошкодження, виникнення перешкод державі у створенні умов для збереження життя і здоров`я людей. 
42. Зі свого боку ФДМУ не заперечує, що ПРУ №59893 не підлягало приватизації у складі цілісного майнового комплексу Ширяївського АТП 15167, однак стверджує, що право власності на нього було зареєстровано за ПрАТ «Ширяївське АТП 15167», правонаступником якого є ТОВ «Ширяївське АТП 15167», як на частину будівель (літ. «А», «Б») у складі комплексу нерухомого майна виробничої бази цього підприємства. На підставі зазначеного доводить, що не міг вчиняти дій, пов`язаних із державною реєстрацією права власності держави на спірну захисну споруду, яка належить третій особі. Наполягає також, що державним органом, відповідальним за ведення паперового та електронного обліку захисних споруд цивільного захисту, є ДСНС.
43. З огляду на зазначене з урахуванням меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України, в цьому касаційному провадженні ключовим є питання бездіяльності ФДМУ щодо здійснення державної реєстрації права державної власності на ПРУ №59893.
44. Згідно із частиною першою статті 316 та частиною першою статті 318 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Суб`єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 цього Кодексу [фізичні особи та юридичні особи, (далі - особи), держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права].
45. Так, згідно зі статтею 326 ЦК України у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами.
46. Статтею 345 ЦК України визначено, що фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. У результаті придбання єдиного майнового комплексу державного (комунального) підприємства у процесі приватизації до покупця переходять всі його права та обов`язки. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.
47. Відповідно до статті 191 ЦК України підприємство є єдиним майновим комплексом, що використовується для здійснення підприємницької діяльності. До складу підприємства як єдиного майнового комплексу входять усі види майна, призначені для його діяльності, включаючи земельні ділянки, будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировину, продукцію, права вимоги, борги, а також право на торговельну марку або інше позначення та інші права, якщо інше не встановлено договором або законом. Підприємство або його частина можуть бути об`єктом купівлі-продажу, застави, оренди та інших правочинів.
48. Так, у цій справі суди попередніх інстанцій установили, що в 1985 році було прийнято в експлуатацію ПРУ №59893, розташоване на території комплексу нерухомого майна виробничої бази Ширяївського АТП 15167, а у 1995- 1996 роках відбулася приватизація цілісного майнового комплексу цього державного підприємства шляхом його викупу.
49. Частиною першою статті 5 Закону №2163-XII (тут і далі - у редакції, чинній станом на 31.10.1995, коли був укладений договір купівлі-продажу цілісного майнового комплексу Ширяївського АТП 15167) було визначено, що до об`єктів державної власності, що підлягають приватизації, належать, зокрема майно підприємств, цехів, виробництв, дільниць, інших підрозділів, що виділяються в самостійні підприємства і є єдиними (цілісними) майновими комплексами.
50. Водночас за змістом частини другої статті 5 Закону №2163-XII приватизації не підлягали об`єкти державної власності, необхідні для виконання державою своїх функцій.
51. Так, згідно із преамбулою Закону №2974-XII (тут і далі - також у редакції, чинній станом на 31.10.1995) держава як гарант права громадян України на захист їхнього життя і здоров`я від наслідків, аварій, катастроф, створює систему цивільної оборони, яка має своєю метою захист населення від небезпечних наслідків аварій і катастроф техногенного, екологічного, природного та воєнного характеру.
52. Цивільна оборона України є державною системою органів управління, сил і засобів, що створюються для організації і забезпечення захисту населення від наслідків надзвичайних ситуацій техногенного, екологічного, природного та воєнного характеру (абзац перший статті 1 Закону №2974-XII).
53. Частина третя статті 5 Закону №2163-XII визначала, що перелік об`єктів (груп об`єктів), що не підлягають приватизації, затверджується Верховною Радою України за поданням Кабінету Міністрів України.
54. Так, згідно із пунктом 1.4. Державної програми приватизації (у редакції, чинній на 31.10.1995) приватизації не підлягали, серед іншого, протирадіаційні споруди.
55. Аналогічно цьому положеннями Закону №2269-VIII (частина друга статті 4) захисні споруди цивільного захисту віднесені до переліку об`єктів, необхідних для виконання державою своїх основних функцій, для забезпечення обороноздатності держави, які не підлягають приватизації.
56. Захисні споруди цивільного захисту, як наведено в пункті 14 частини першої статті 2 КЦЗ України, - це інженерні споруди, призначені для захисту населення від впливу небезпечних факторів, що виникають внаслідок надзвичайних ситуацій, воєнних дій або терористичних актів.
57. Пунктом 2 частини першої статті 21 КЦЗ України визначено, що громадяни України мають право на забезпечення засобами колективного та індивідуального захисту та їх використання.
58. Згідно із пунктом 2 частини першої статті 32 КЦЗ України до захисних споруд цивільного захисту належать, зокрема протирадіаційні укриття - негерметичні споруди, в яких створені умови для перебування людей та їх захисту протягом певного часу (не менше 48 годин) шляхом зменшення прогнозованого впливу небезпечних чинників, які можуть виникнути внаслідок надзвичайної ситуації, та іонізуючого опромінення у разі радіаційної аварії і радіоактивного забруднення місцевості та непрямої дії звичайних засобів ураження під час воєнних (бойових) дій та/або терористичних актів.
59. За обставинами цієї справи спірне ПРУ №59893 є захисною спорудою цивільного захисту, яка за своїм функціональним призначенням використовується для захисту населення від впливу небезпечних чинників, які можуть виникнути внаслідок надзвичайної ситуації, та іонізуючого опромінення у разі радіаційної аварії і радіоактивного забруднення місцевості та непрямої дії звичайних засобів ураження під час воєнних (бойових) дій та/або терористичних актів.
60. Відповідно до наведених вище положень законодавства України у сфері цивільного захисту та приватизації державного майна такі об`єкти не підлягають приватизації, оскільки за їх цільовим призначенням необхідні для виконання державою своїх функцій із обороноздатності та захисту життя і здоров`я населення від наслідків, аварій, катастроф.
61. Сам фак розміщення захисної споруди у складі цілісного майнового комплексу державного підприємства, зокрема й розміщення такої споруди в будівлі, яка в складі цілісного майнового комплексу державного підприємства стала об`єктом приватизації, не впливає на правовий режим цієї захисної споруди.
62. Отже, перехід права власності на цілісний майновий комплекс державного підприємства (у цій справі - Ширяївського АТП 15167) до приватної особи не спричинює переходу права власності на захисну споруду цивільного захисту, яка як об`єкт цивільного захисту зберігає свій особливий правовий режим та залишається в державній власності.
63. З огляду на викладене Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що спірна захисна споруда не вибула з державної власності, та визнає безпідставними доводи касаційної скарги про те, що право власності на спірну захисну споруду як частину будівель (літ. «А», «Б») у складі комплексу нерухомого майна виробничої бази Ширяївського АТП 15167 набуло ВАТ «Ширяївське АТП 15167», кінцевим правонаступником якого є ТОВ «Ширяївське АТП 15167», за фактом приватизації цілісного майнового комплексу зазначеного державного підприємства.
64. У цьому контексті варто підкреслити, що належність ПРУ №59893 до об`єктів цивільного захисту зумовлює збереження за державою права власності на нього незалежно від зміни власника будівлі, в якій така захисна споруда розміщена.
65. Відповідно до частин першої і другої статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.
66. Законом, який регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав, є Закон №1952-ІV, згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 якого державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) є офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до ДРРП.
67. Державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться в межах Автономної Республіки Крим, області, міст Києва та Севастополя за місцезнаходженням нерухомого майна (абзац перший частини п`ятої статті 3 Закону №1952-IV).
68. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 4 Закону №1952-IV право власності підлягає державній реєстрації. 
69. У Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення, меліоративні мережі, складові частини меліоративної мережі (абзац перший статті 5 Закон №1952-ІV).
70. За змістом частини першої статті 3 Закону №1952-IV до загальних засад державної реєстрації прав віднесено, зокрема: 1) гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; 2) обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; 3) публічність державної реєстрації прав; 5) відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав.
71. Відповідно до частини третьої статті 3 Закону №1952-IV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01.01.2013, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
72. Таким чином, національним законодавством передбачено обов`язковість державної реєстрації прав на будівлі та споруди як об`єкти нерухомого майна, шляхом внесення записів до ДРРП.
73. Повертаючись до обставин цієї справи, Верховний Суд зазначає, що спірна захисна споруда є об`єктом нерухомого майна як індивідуально визначена частина будівель (зображено пунктирними лініями на план-схемі території виробничої бази), що має самостійне функціональне призначення, технічні характеристики та нерозривно пов`язана із земельною ділянкою, що обумовлює необхідність державної реєстрації речових прав на неї.
74. Дослідженням матеріалів справи суди попередніх інстанцій установили, що у ДРРП не зареєстровано право власності на ПРУ №59893. 
75. Водночас відсутність державної реєстрації права власності на спірну захисну споруду не свідчить про те, що держава не має цього права, оскільки державна реєстрація речових прав має похідний характер від самого факту виникнення цих прав.
76. З огляду на встановлений правовий режим ПРУ №59893 як захисної споруди цивільного захисту та об`єкта нерухомого майна, а також те, що ця захисна споруда не вибула з державної власності, Верховний Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про наявність правових підстав для проведення державної реєстрації права власності держави на спірну захисну споруду. 
77. Щодо повноважень відповідача у межах спірних правовідносин Верховний Суд зазначає таке.
78. Згідно із абзацом перший статті 1 Закону №4107-VI ФДМУ є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об`єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності. 
79. Пунктом 3 частини першої статті 4 Закону №4107-VI визначено, що одним із основних завдань ФДМУ є управління об`єктами державної власності, зокрема корпоративними правами держави у статутних капіталах господарських товариств, щодо яких прийнято рішення про приватизацію та затверджено план розміщення акцій; товариств, утворених у процесі перетворення (у тому числі шляхом корпоратизації) державних підприємств, що належать до сфери його управління, а також товариств, утворених за участю ФДМУ.
80. Згідно із пунктом 2 частини першої статті Закону №4107-VI ФДМУ у сфері приватизації державного майна, серед іншого: виступає відповідно до Закону №185-V правонаступником державних підприємств, установ та організацій стосовно суб`єктів господарювання, раніше утворених за їх участю, а також державних внесків до статутного капіталу недержавних суб`єктів господарювання; представляє відповідно до законодавства інтереси України з питань визнання прав і регулювання відносин власності та використання державного майна, визначає право власності держави на розташоване на території України майно, майнові права та інші активи підприємств, установ та організацій колишнього союзного підпорядкування, які під час утворення господарських товариств передаються до їх статутного капіталу.
81. За статтею 1 Закону №185-V управлінням об`єктами державної власності є здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.
82. Згідно із підпунктом г пункту 1 частини першої статті 7 Закону №185-V ФДМУ відповідно до законодавства щодо державних підприємств, установ і організацій виступає в установленому порядку правонаступником державних підприємств стосовно суб`єктів господарювання, раніше створених за їх участю, а також державних внесків до статутного капіталу недержавних суб`єктів господарювання.
83. Аналіз наведених норм законодавства дає підстави дійти висновку, що ФДМУ відповідно до закону є суб`єктом управління об`єктами державної власності, уповноваженим реалізувати правомочності держави щодо реалізації прав держави як власника об`єктів державної власності, зокрема стосовно об`єктів, які не підлягали приватизації та фактично зберегли свій статус державної власності. 
84. Отже, у цій справі суди попередніх інстанцій, вирішуючи питання щодо належного суб`єкта, уповноваженого вчинити відповідні дії з оформлення та державної реєстрації права власності держави на спірну захисну споруду, цілком слушно виходили з правового статуту ФДМУ та обсягу його повноважень у сфері управління об`єктами державної власності.
85. З огляду на встановлені у справі обставини, а саме те, що спірна захисна споруда має статус самостійного об`єкта нерухомого майна, не вибула з державної власності після приватизації Ширяївського АТП 15167, яке перебувало у сфері управління та правонаступником якого є ФДМУ, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що саме ФДМУ є органом державної влади, уповноваженим здійснювати право власності держави на спірну захисну споруду та мав вжити належних заходів щодо державної реєстрації права державної власності на цю захисну споруду. 
86. Невчинення ФДМУ таких дій у межах спірних правовідносин є проявом протиправної бездіяльності, яка полягає у невиконанні покладеного на нього законом обов`язку щодо належного оформлення та забезпечення державної реєстрації права державної реєстрації на об`єкти, що перебувають у сфері його управління.
87. Така бездіяльність знаходить свій вияв не лише у формальному невжитті передбачених законодавством України дій, але й у фактичному самоусуненні ФДМУ від реалізації функцій власника від імені держави, зокрема щодо внесення відомостей про індивідуальний об`єкт нерухомого майна, який до того ж має особливий правовий статус об`єкта цивільного захисту, до відповідних державних реєстрів. 
88. Ухилення ФДМУ від виконання обов`язку щодо належного оформлення права власності держави на спірну захисну споруду призводить до збереження стану правової невизначеності стосовно належності цього об`єкта нерухомого майна, що створює ризики його протиправного використання, знищення, пошкодження.
89. Крім того, така бездіяльність обмежує можливість держави в повному обсязі реалізовувати свої функції в сфері цивільного захисту, зокрема щодо забезпечення належного утримання, використання за цільовим призначенням та контролю за станом спірної захисної споруди як об`єкта, який має критичне значення для забезпечення обороноздатності держави та захисту життя і здоров`я населення від наслідків, аварій, катастроф. 
90. Отже, спірна бездіяльність відповідача порушує інтереси держави, які полягають у забезпеченні збереження об`єктів державної власності, їх належного обліку, а також у гарантуванні ефективного функціонування системи цивільного захисту. 
91. Доводи касаційної скарги про те, що ДСНС є державним органом, відповідальним за ведення паперового та електронного обліку захисних споруд цивільного захисту, Верховний Суд відхиляє як такі, що не спростовують правильності висновків судів попередніх інстанцій.
92. Так, сам по собі облік захисних споруд цивільного захисту, який здійснюється у межах реалізації державної політики у відповідній сфері, не є тотожним реалізації повноважень щодо оформлення та державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. Отже, покладення на ДНСН функцій з обліку та контролю за станом захисних споруд не змінює визначеного законодавством України розподілу повноважень між органами державної влади та не звільняє ФДМУ як суб`єкта управління державним майном від здійснення належного оформлення прав держави на це майно.
93. За такого правового регулювання та встановлених обставин справи, Верховний Суд погоджується із висновками судів попередніх інстанцій щодо протиправності спірної бездіяльності відповідача та про наявність підстав для задоволення позовних вимог у цій справі. 
94. Доводи касаційної скарги не спростовують правильності висновків судів попередніх інстанцій.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
95. Згідно із пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення
96. За правилами частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
97. Верховний Суд, переглянувши оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій в передбачених статтею 341 КАС України межах, не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні цих рішень.
98. Відтак Верховний Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.
Судові витрати
99. З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати не розподіляються.
Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Фонду державного майна України залишити без задоволення.
2. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12.11.2025 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02.03.2026 у справі №420/11322/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді	Н.В. Шевцова С.Г. Стеценко   Л.В. Тацій