ПОСТАНОВА 
іменем України

19 травня 2026 року         м. Кропивницький

справа № 405/1655/25
провадження № 22-ц/4809/671/26 

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач),  Єгорової С.М., Мурашка С.І., 
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідачі – Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області, Головне управління Державної казначейської служби України у Кіровоградській області,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області на рішення Подільського районного суду міста Кропивницького від 15 грудня 2025 року у складі судді Шевченко І.М.,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2025 року ОСОБА_1  звернувся до суду із позовом до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області (далі по тексту – ГУНП в Кіровоградській області), Головного управління Державної казначейської служби України у Кіровоградській області (далі по тексту – ГУ ДКСУ в Кіровоградській області) про відшкодування моральної шкоди. 
В обґрунтування заявленого позову посилався на те, що 01.12.2024 року відносно нього було винесено постанову серії ЕН №3584030 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1190,00 грн. за ч.1 ст.121-3 КУпАП. Вказував, що 20.01.2025 Гайворонським районним судом Кіровоградської області було ухвалено рішення по справі №385/1796/25, відповідно до якого постанову від 01.12.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЕН №3584030, винесену інспектором відділення поліції №1 (м. Гайворон) Голованівського ГУНП в Кіровоградській області Гришиним В.В. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-3 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 1190,00 грн скасовано та закрито провадження у справі. Вказане судове рішення набрало законної сили. Моральна шкода мотивована тим, що працівниками патрульної поліції грубо порушені його права, що призвело до необґрунтованого притягнення до адміністративної відповідальності. У результаті неправомірних дій відбулись суттєві зміни у його житті, а саме необхідність захисту своїх порушених прав, що призвело до душевних хвилювань.
Посилаючись на зазначені обставини та з урахуванням вимог розумності та справедливості, а також характеру вчиненого правопорушення (незаконне притягнення особи до адміністративної відповідальності), глибини його душевних переживань та ступеня порушення його нормального способу життя, тривалістю розгляду справи, просив суд відшкодувати завдану йому моральну шкоду у розмірі 2000,00 грн та відшкодування витрат, пов`язаних з написанням чисельних скарг, звернень та їх відправлення засобами поштового зв`язку у розмірі 600,00 грн.
Рішенням Подільського районного суду міста Кропивницького від 15 грудня 2025 року позовну заяву задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди 2000,00 грн. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням ГУНП в Кіровоградській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просило вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Відзив на апеляційну скаргу від інших учасників справи до суду не надходив.
Відповідно до вимог ч.1 ст.368, ч.1 ст.369 ЦК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
У зв`язку з розглядом справи за відсутності її учасників, відповідно до ч.13 ст.7, ч.2 ст.247 ЦПК України судове засідання не проводиться і фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Крім того, згідно з ч.ч.4, 5 ст.268 та ст.383 ЦПК України постанова не проголошується, а датою її ухвалення є дата складання повного тексту судового рішення.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а додаткове рішення суду першої інстанції - зміні.
Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що 20.01.2025 Гайворонським районним судом Кіровоградської області було ухвалено рішення по справі №385/1796/25, відповідно до якого позов ОСОБА_1 до ГУНП в Кіровоградській області задоволено: скасовано постанову від 01.12.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, яке зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕН №3584030, винесену інспектором відділення поліції №1 (м. Гайворон) Голованівського ГУНП в Кіровоградській області Гришиним В.В., про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-3 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 1190,00 грн та закрито провадження у справі. Вказане судове рішення набрало законної сили (а.с.19-21).
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для відшкодування позивачеві моральної шкоди у розмірі 2000 грн, враховуючи тривалість та глибину душевних страждань і переживань, яких зазнав позивач незаконним притягненням його до адміністративної відповідальності, та з дотриманням принципу розумності і справедливості з огляду на істотність змін у звичайному житті позивача.
Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду, виходячи з такого.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування своїх повноважень, що призвело до порушення прав людини, свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу її головного обов`язку перед людиною - утверджувати та забезпечувати її права.
Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державної влади.
Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Відповідно у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи, а саме орган, дії або бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ст.16 ЦК України, до яких, серед іншого, належить відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Відповідно до частини першої та другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих відносин через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У пункті 5 постанови зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п.9 постанови).
Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 01 вересня 2020 року по справі №216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) зроблено висновок, що, виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому, як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.
За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі.
Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень, виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом - моральною шкодою.
Європейський суд з прав людини зазначав, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, №68490/01, параграф 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, що відповідає принципу диспозитивності цивільного судочинства (ч.1 ст.13 ЦПК України).
Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, якими встановлений обов`язок доказування в цивільному процесі, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Тим самим, у цій справі про відшкодування моральної шкоди позивач, як особа, яка заявила вимогу про відшкодування такої шкоди, повинен довести факт заподіяння йому моральної шкоди.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , заявляючи вимогу про відшкодування моральної шкоди та оцінюючи розмір моральної шкоди у сумі 2000,00 грн та відшкодування витрат, пов`язаних з написанням чисельних скарг, звернень та їх відправлення засобами поштового зв`язку у розмірі 600,00 грн зазначав, що рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 20.01.2025  постанову від 01.12.2024 про накладення адміністративного стягнення ЕН №3584030, якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-3 КУпАП скасовано як таку, що винесена незаконно, при цьому, позивач був змушений доводити працівнику поліції свою невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, з`являтися у судові засідання задля доведення протиправності рішення про притягнення його до адміністративної відповідальності, що полягало у порушенні нормального способу життя після незаконних дій працівників поліції, втрату відчуття захищеності. 
Ураховуючи викладене вище колегія суддів вважає, що у цій справі суд першої інстанції дослідив усі наявні у справі докази у їх сукупності, надав їм належну оцінку, визначив характер спірних правовідносин і норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, правильно встановив підстави, розмір та порядок відшкодування моральної шкоди, завданої ОСОБА_1  та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.
Колегія суддів погоджується із розміром стягнутої моральної шкоди, оскільки суд першої інстанції, з`ясувавши чинники, які враховуються під час визначення розміру відшкодування моральної шкоди, а саме обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, взявши до уваги засади розумності, виваженості й справедливості, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди у розмірі 2000 грн.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції у цій частині не спростовують.
Що стосується позовних вимог щодо відшкодування витрат, пов`язаних з написанням чисельних скарг, звернень та їх відправлення засобами поштового зв`язку в розмірі 600,00 грн, то рішення суду першої інстанції у цій частині не оскаржується, тому перевірці та перегляду в апеляційному порядку відповідно до ст.367 ЦПК України не підлягає.
Проте, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди безпосередньо з Державного бюджету України, оскільки такі кошти підлягають стягненню з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України.
Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (ч.2 ст.2 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
Згідно з п.4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 №460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.
Отже, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача у разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не в резолютивній частині рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду, від 19 червня 2018 року у справі №910/23967/16, провадження №12-110гс18).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №910/23967/16, провадження № 12-110цс18, вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі №752/17832/14-ц, провадження №14-538цс19, зазначено, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді. У справах про відшкодування шкоди державою вона бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого завдано шкоду. Хоча наявність такого органу для того, щоб заявити відповідний позов до держави України, не є обов`язковою. Участь у вказаних справах ДКСУ чи її територіальних органів не є необхідною. Відповідно, суд у своєму рішенні, зокрема, в резолютивній його частині має вказувати про стягнення судових витрат саме з держави Україна за рахунок коштів державного бюджету України.
Подібний правовий висновок викладено у постанові ВС №711/1765/22 від 24.04.2024.
З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення коштів на відшкодування витрат моральної шкоди безпосередньо з Державного бюджету України, оскільки кошти підлягають стягненню з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України.
Відповідно до ст.376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи викладене вище рішення суду першої інстанції у цій справі слід змінити в частині визначення порядку відшкодування вказаних витрат.
Керуючись ст.ст.141, 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області задовольнити частково.
Рішення Подільського районного суду міста Кропивницького від 15 грудня 2025 року змінити.
Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1  ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) у рахунок відшкодування моральної шкоди 2000,00 (дві тисячі) грн.
В іншій частині рішення Подільського районного суду міста Кропивницького від 15 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя  О.І. Чельник

Судді           С.М. Єгорова

С.І. Мурашко