Справа № 711/4968/25
Номер провадження 1-кп/711/204/26

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2026 року м.Черкаси

Придніпровський районний суд м.Черкаси в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
прокурора ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Придніпровського районного суду м.Черкаси кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12025250310001435 від 20.04.2025, стосовно:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Райське Новокаховського р-ну Херсонської обл., громадянина України, українця, з середньою освітою, неодруженого, військовослужбовця, старший командир гармати 2 гармати 1 самохідного артилерійського взводу 2 самохідної артилерійської батареї самохідного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», який на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей не має, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, не є депутатом та учасником АТО (ООС), бойових дій, не є особою з інвалідністю, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень-злочинів, передбачених ч.4 ст.186, ч.1 ст.289 КК України, 
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , проходячи військову службу за призовом під час мобілізації на посаді старшого командира гармати 2 гармати 1 самохідного артилерійського взводу 2 самохідної артилерійської батареї самохідного артилерійського дивізіону вказаної військової частини, у військовому званні «солдат», в порушення вимог ст. ст. 11, 16, 49, 115, 116, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, в умовах воєнного стану, 20.04.2025 близько 00 год. 17 хв., перебуваючи неподалік перехрестя вулиць Гоголя та Небесної Сотні в м. Черкаси, помітив автомобіль марки «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ринкова вартість якого станом на 20.04.2025, згідно висновку експерта Черкаського НДЕКЦ МВС України № СЕ-19/124-25/7259-АВ від 22.05.2025, становила 24830 грн., який перебуває у власності ОСОБА_7 , діючи з прямим умислом на незаконне заволодіння вказаним транспортним засобом, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, тобто, таємно, підійшов до зазначеного автомобіля.
З метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на незаконне заволодіння автомобілем марки «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_6 шляхом розбиття вікна передніх пасажирських дверей, відчинив автомобіль та проник до салону. Після цього, перебуваючи за кермом зазначеного автомобіля, не маючи ні дійсного, ні уявного права на керування чи розпорядження вказаним автомобілем, без дозволу власника ОСОБА_7 , намагався замкнути контактну групу замка запалення щоб привести в дію двигун внутрішнього згорання, однак двигун не завівся. Після цього, ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний умисел, увімкнув нейтральну передачу коробки передач зазначеного автомобіля «ВАЗ 2107», у результаті чого, вказаний автомобіль почав рух в напрямку проїзної частини вул. Небесної Сотні, та в цей час ОСОБА_6 здійснював керування ним за допомогою автомобільного керма, тим самим незаконно заволодів вказаним транспортним засобом потерпілого ОСОБА_7 , після чого, залишився відпочивати в салоні зазначеного автомобіля «ВАЗ 2107» та в подальшому, був виявлений потерпілим ОСОБА_7 . 
Дії ОСОБА_6 кваліфіковано за ознаками кримінального правопорушення – злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України - незаконне заволодіння транспортним засобом.

Він же, ОСОБА_6 , 20.04.2025 близько 01 год. 50 хв., більш точний час встановити не представилось за можливе, перебуваючи неподалік перехрестя вулиць Гоголя та Небесної Сотні в м. Черкаси, діючи з прямим умислом на відкрите викрадення чужого майна, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, після словесної сварки з потерпілим ОСОБА_7 , почав переслідувати останнього, погрожуючи при цьому нанесенням тілесних ушкоджень, потім, наздогнав потерпілого на тротуарі біля будинку за адресою: вул. Смілянська, буд. 31, м. Черкаси, де збив ОСОБА_7 з ніг та вирвав у нього з рук мобільний телефон «Infinix Note 50», вартість якого, станом на 20.04.2025, згідно висновку експерта Черкаського НДЕКЦ МВС України № СЕ-19/124-25/7139-ТВ від 12.05.2025, становила 5765, 86 грн., що належить його товаришу ОСОБА_8 , після чого, з метою подолання опору потерпілого, наніс йому декілька ударів ногами по тулубу та руками по голові та дістав з правої кишені штанів останнього належний йому мобільний «Infinix Note 20», вартість якого, станом на 20.04.2025, згідно висновку експерта Черкаського НДЕКЦ МВС України № СЕ-19/124-25/7138-ТВ від 12.05.2025, становила 3780,63 грн., після чого покинув місце події з викраденим майном та направився у напрямку перехрестя бул. Шевченка та вул. Смілянської, де був затриманий працівниками поліції.
Дії ОСОБА_6 кваліфіковано за ознаками кримінального правопорушення – злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України - відкрите викладення чужого майна (грабіж), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчиненому в умовах воєнного стану.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.186, ч. 1 ст. 289 КК України визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся, підтвердивши обставини, а саме: час, місце та спосіб вчинення ним інкримінованих йому органом досудового розслідування злочинів, викладених в обвинувальному акті, які відповідають дійсності і він їх у повному обсязі підтверджує. Пояснив, що він дійсно все, що зазначено вчинив. Просив врахувати, що потерпілі претензій до нього не мають та він зробив внески на користь ЗСУ. У скоєному щиро кається, засуджує свої дії та усвідомлює протиправність своїх дій, та негативні наслідки для себе. Просив врахувати, що він усвідомив та повністю визнав свою провину, зробивши для себе належні висновки, засуджує свою поведінку. Готовий нести відповідальність за свої злочини, але просить не позбавляти його свободи, надати шанс для виправлення. 
Від потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , до суду надійшли заяви про проведення судових засідань без їх участі. Претензій до обвинуваченого не мають, просять призначити покарання без позбавлення волі, застосувавши ст.75 КК України.
Врахувавши наведене, запитавши думку присутніх учасників кримінального провадження, які не заперечили щодо проведення судового засідання за даної явки, суд, відповідно до положень ст.325 КПК України визнав за можливе з`ясувати всі обставини кримінального провадження за відсутності належно повідомлених потерпілих.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_6 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому органом досудового слідства кримінальних правопорушень при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності його позиції, роз`яснивши йому положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстав вважати, що обвинувачений себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає під примусом.
Заперечень з приводу оголошених фактичних обставин, встановлених в ході досудового розслідування в кримінальному проваджені, від сторін не надійшло, учасники погодилися із кваліфікацією вчинених діянь, будь-які заперечення відсутні.
Вина обвинуваченого ОСОБА_6 підтверджується доказами, які були зібрані органами досудового розслідування і які він визнав в судовому засіданні, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України.
Це узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, покази якого є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінальних правопорушень, добровільності та істинності його позицій, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому злочинів при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.
Таким чином, суд прийшов до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 вірно кваліфіковані за ч.4 ст.186 КК України, які виразилися у відкритому викрадені чужого майна (грабіж), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчиненому в умовах воєнного стану, та вірно кваліфіковані за ч.1 ст.289 КК України, які виразилися у незаконному заволодінні транспортним засобом.
За змістом статей 50, 65 КК України та п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 р. зі змінами від 06.11.2009 р., особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину. Індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром якої є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.
Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд відповідно до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.186, ч.1 ст.289 КК України, які відповідно ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжкого злочину та нетяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, військовослужбовець, неодружений, не має на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей, не є особою з інвалідністю, на обліку у лікарів – нарколога та психіатра не перебуває, щиро розкаявся у вчиненому, потерпілі не мають претензій до обвинуваченого, завданні збитки усунуто, шляхом повернення майна. 
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно зі ст.66 КК України, суд визнає щире каяття. Про цю обставину, на думку суду, свідчать показання обвинуваченого, які не спростовані стороною обвинувачення, зокрема, що він визнав вину, щиро покаявся у вчинених кримінальних правопорушеннях.
При цьому, суд враховує, що щире каяття характерне тим, що воно засновано на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність, тобто характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого кримінального правопорушення, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.
Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України, згідно якої - при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті, у якості обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого суд визнає перерахування на рахунок Збройних Сил України грошові кошти в сумі 11 000 грн., що підтверджується наданими суду доказами, а також позицією потерпілих, які претензій до обвинуваченого не мають та просять призначити покарання, не пов`язане з позбавлення волі.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.
На підставі вищевикладеного, враховуючи вимоги ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а також суспільну небезпеку злочинних діянь та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, суд вважає необхідним призначити покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі. 
Разом з тим, суд також враховує: загальні засади призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості; вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер; поведінку обвинуваченого до та після вчинення кримінальних правопорушень, який усвідомлюючи свою провину, зробивши належні висновки, при цьому не намагаючись нічого спотворити або будь-яким чином перешкоджати проведенню необхідних слідчих дій, надав правдиві свідчення про обставини вчинених ним кримінальних правопорушень, які повністю викривають його у вчинені кримінальних правопорушень, дав критичну оцінку своїм злочинним діям, виказав готовність нести кримінальну відповідальність, усвідомлюючи свою провину, зробивши належні висновки, в судовому засіданні вибачався за вчинене, а також враховуючи позицію потерпілих, які претензій до обвинуваченого не мають та просять призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі, що свідчить про його щире каяття.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своєї рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) особливої частини КК України.
За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання відповідно до ст. 66 КК України, вищенаведені обставини та дані про особу обвинуваченого, суд вважає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення за ч.4 ст.186 КК України та являються підставою для застосування ст. 69 КК України.
З урахуванням наведеного, враховуючи дані про особу винного, обставини, що пом`якшують його покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, відсутність обставин, що обтяжують покарання і те, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, а також другорядну роль кари як мети покарання, поведінку обвинуваченого, як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду даного кримінального провадження, суд приходить до висновку, що конкретні обставини кримінального провадження та наведені вище дані про особу обвинуваченого дають підстави вважати, що виправлення останнього та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливо досягти, призначивши йому основне покарання за ч. 4 ст. 186 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 4 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі, із застосуванням ст. 69 КК України. 

Виходячи з принципу гуманізму, суд вважає, що при зазначених вище обставинах призначення ОСОБА_6 навіть мінімального покарання у виді позбавлення волі в межах санкції вказаної норми було б явно несправедливим.
Згідно ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
З урахуванням вищевикладених обставин по справі, враховуючи відомості про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, військовослужбовець, та відсутності обставин, які обтяжують покарання, також враховуючи думку потерпілих, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства, шляхом звільнення від відбування покарання з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України, а також вважає необхідним покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язки у відповідності з п.п. 1,2 ч.1, ч.3 ст. 76 КК України. 
Призначення ОСОБА_6 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.
Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст.50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, покарання у виді позбавлення чи обмеження волі є винятковими покараннями, які застосовуються щодо осіб, виправлення яких є неможливим в іншій, передбачений законом спосіб.
У даному кримінальному провадженні ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси щодо обвинуваченого було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Однак враховуючи те, що судом прийнято рішення про призначення обвинуваченому покарання з випробуванням, тобто звільнення його від відбуття покарання на підставі статті 75 КК України, тому, відповідно до ч. 1 ст. 377 КПК України, це є підставою для звільнення ОСОБА_6 з - під варти в залі суду. При цьому, суд не вбачає підстав для обрання стосовно обвинуваченого іншого більш м`якого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили, оскільки прокурором у своєму клопотанні не доведено наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.
Згідно ч.4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.
Ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 22.04.2025, накладений арешт на тимчасово вилучене майно, а саме: на два сліди папілярних візерунків; футболку військового зразку; шапку чорного кольору; флісову кофту сірого кольору.
Ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 21.04.2025 накладений арешт на: мобільний телефон «Infinix» НОТ 50, мобільний телефон «Infinix» НОТ 20, барсетку синього кольору.
Із змісту ухвал встановлено, що цей захід забезпечення кримінального провадження застосовано з метою збереження речових доказів. Мета вказаного заходу досягнута, арешт з метою забезпечення цивільного позову не накладався і таке клопотання до суду не надходило, тому є всі підстави для скасування арештів на майно.
Цивільні позови у встановленому законом порядку в даному кримінальному провадженні потерпілими не заявлені, що не позбавляє права останніх відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України звернутися до суду з відповідним позовом у порядку цивільного судочинства. 
Долю інших речових доказів суд вирішує на підставі ст.100 КПК України.
Питання процесуальних витрат підлягає вирішенню в порядку статей 118-124 КПК України, а саме вони підлягають стягненню в дохід держави з обвинуваченого, оскільки витрачені на доведення його винуватості.
Керуючись ст.ст.7, 100, 124, 174, 368-371, 373, 376, 392, 395 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень-злочинів, передбачених ч.4 ст.186, ч.1 ст.289 КК України та призначити йому покарання:
- за ч. 4 ст.186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до основного покарання, у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років;
- за ч.1 ст.289 КК України у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки.
Відповідно до п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Згідно до ч.4 ст.76 КК України нагляд за відбування покарання ОСОБА_6 покласти на командира військової частини, а в разі звільнення із військової служби на відповідний орган пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_6 – тримання під вартою, скасувати, звільнивши ОСОБА_6 з - під варти в залі суду негайно.
Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили - не обирати.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 22.04.2025 на тимчасово вилучене майно, а саме: два сліди папілярних візерунків; футболку військового зразку; шапку чорного кольору; флісову кофту сірого кольору.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 21.04.2025 на тимчасово вилучене майно, а саме: мобільний телефон «Infinix» НОТ 50, мобільний телефон «Infinix» НОТ 20, барсетку синього кольору.
Речові докази по кримінальному провадженню: 
- компакт-диск DVD-R, який зберігається в матеріалах кримінального провадження, залишити в матеріалах провадження протягом всього часу їх зберігання;
- мобільний телефон «Infinix» НОТ 50, який упаковано до сейф-пакету та передано до камери речових доказів ЧРУП ГУНП в Черкаській області, м. Черкаси, повернути власнику, потерпілому ОСОБА_8 ; 
- мобільний телефон «Infinix» НОТ 20, який упаковано до сейф-пакету та передано до камери речових доказів ЧРУП ГУНП в Черкаській області, м. Черкаси, повернути власнику, потерпілому ОСОБА_7 ; 
- куртку коричневого кольору з коротким рукавом, яку поміщено до сейф-пакету PSP3215989; барсетку синього кольору, яку поміщено до сейф-пакету PSP3215390; футболку військового зразка, яку поміщено до сейф-пакету RAW0147470; шапку чорного кольору, яку поміщено до сейф-пакету CRI1201472; флісову кофту сірого кольору, яку поміщено до сейф-пакету RAW0147513, які передано до камери речових доказів ЧРУП ГУНП в Черкаській області, м. Черкаси, повернути власнику, ОСОБА_6 ; 
- два сліди папілярних візерунків, які поміщено до сейф-пакету CRI1201471, які передано до камери речових доказів ЧРУП ГУНП в Черкаській області, м. Черкаси, знищити.

Стягнути з ОСОБА_6 в дохід держави витрати в загальній сумі 10696,80 грн. за проведення: - судової товарознавчої експертизи № СЕ-19/124-24/7139-ТВ від 12.05.2025, становить 1782 гривень 80 копійок; - судової товарознавчої експертизи № СЕ-19/124-24/7138-ТВ від 12.05.2025, становить 1782 гривень 80 копійок; - судової дактилоскопічної експертизи № СЕ-19/124-24/7258-Д від 14.05.2025, становить 2228 гривень 50 копійок; - судової дактилоскопічної експертизи № СЕ-19/124-24/7258-Д від 13.05.2025, становить 2674 гривень 20 копійок; - судової авто товарознавчої експертизи № СЕ-19/124-24/7259-АВ від 22.05.2025, становить 2228 гривень 50 копійок.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м.Черкаси протягом 30 днів - учасниками процесу з дня його проголошення.
Відповідно до ч.2 ст.394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч.2 ст.395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Згідно ст.376 ч.6 КПК України копія вироку вручається негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя 	ОСОБА_1