ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2026 року	Львів	Справа № 345/1517/26 пров. № А/857/21611/26	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі головуючого судді Москаля Р.М., суддів Димарчук Т.М., Сала П.І. розглянув у місті Львові в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 30 березня 2026 року (головуючий суддя Мигович О.М., м.Калуш) у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення штрафу, -
Короткий зміст позовних вимог:
ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , або позивач), від імені якого діє адвокат Карбівська Л.М., звернувся до суду з адміністративним позовом, просить скасувати постанову № 2663 від 22.09.2025 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст.210-1 КУпАП (затосовано штраф у сумі 17000 грн.), закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо позивача за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Також просить суд стягнути з відповідача судові витрати.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції:
30.03.2026 Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області прийняв рішення у справі №345/1517/26, яким відмовив повністю у задоволенні позову ОСОБА_1 про скасування постанови ІНФОРМАЦІЯ_1 №2663 від 22.09.2025. Приймаючи оскаржене рішення, суд першої інстанції керувався нормами ст.ст. 1, 33 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 3, 4, 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», п.14 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних і резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від №1487 від 30.12.2022, п. 13 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560, та дійшов таких висновків: 
- позивач мав статус військовозобов`язаного та перебував на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 , був належно оповіщений виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 10:00 протягом 14-17.01.2025, проте перебував в цей час на лікарняному та не з`явився, що є поважною причиною неприбуття. Водночас після завершення лікування ОСОБА_1 самостійно до ІНФОРМАЦІЯ_2 не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив, а також не надав відповідних підтверджуючих документів щодо неможливості виконання відповідного обов`язку. Представниця позивача не надала належних та допустимих доказів щодо поважності причин не проходження ОСОБА_1 медичного огляду та уточнення військово-облікових даних, що є свідченням наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 210-1 КУпАП;
- об`єктивну сторону скоєного ОСОБА_1 правопорушення становить порушення правил військового обліку, яке полягало у неприбутті до ТЦК та СП для уточнення облікових даних. Відповідно до ч. 9 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення в цій категорії справ може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення. Датою вчинення правопорушення є 17.01.2025, коли минув визначений законом строк для виконання позивачем обов`язку у сфері законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, правопорушення виявлене 21.09.2025, а вже 22.09.2025 відносно позивача винесена постанова, тому строк не пропущено;
- скоєне ОСОБА_1 правопорушення належить до триваючих, тому відсутні підстави стверджувати щодо порушення строків притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги:
Позивач оскаржив рішення суду першої інстанції до Восьмого апеляційного адміністративного суду, посилаючись на те, що суд першої інстанції не зібрав необхідних доказів, не в повному обсязі встановив обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права; просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, про задоволення позову. На обґрунтування вимог апеляційної скарги представник апелянта наводить такі обставини та аргументи:
- встановлені судом обставини свідчать про те, що позивач об`єктивно не мав можливості з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 у період з 14 по 17 січня 2025 року, що вказує на відсутність у його діях вини та складу адміністративного правопорушення. Поведінка позивача після 17 січня 2025 року не входить до складу правопорушення, оскільки предметом розгляду є виключно неявка Позивача у період з 14 по 17 січня 2025 року. Тому висновок суду першої інстанції про наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення є помилковим та таким, що не відповідає обставинам справи і вимогам закону;
- 17.01.2025 є датою виявлення правопорушення, 17.04.2025 є останнім днем тримісячного строку, протягом якого на позивача могло бути накладено адміністративне стягнення. Суд визначив дату виявлення правопорушення 21.09.2025 (дату доставлення позивача до ІНФОРМАЦІЯ_2 ), однак цей висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи. Таким чином, суд першої інстанції неправильно визначив дату виявлення правопорушення, що призвело до неправильного застосування статті 38 КУпАП та безпідставного висновку про законність оскаржуваної постанови;
- відповідач протиправно позбавив позивача можливості своєчасно дізнатися про складення протоколу та винесення оскаржуваної постанови, надати свої пояснення, заперечення, скористатися правовою допомогою та реалізувати інші процесуальні права, в т.ч. на участь в прийнятті рішення.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи, процедура розгляду справи тощо:
Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Учасники справи в судове засідання не з`явились, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, тому апеляційний суд на підставі частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) ухвалив провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку письмового провадження.
Представник апелянта 07.05.2026 надіслала суду клопотання про долучення нового доказу – відповіді від 05.05.2026 №3396 на її адвокатський запит щодо дати внесення відповідачем до системи АІС «Оберіг» відомостей про те, що ОСОБА_1 є порушником правил військового обліку за неявку до ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою уточнення військово-облікових даних по розпорядженню №23 від 02.01.2025. В апеляційній скарзі представник позивача наголошувала, що вона надавала суду першої інстанції докази того, що у адвокатських запитах до ІНФОРМАЦІЯ_2 адвокат двічі просила надати інформацію про дату виявлення позивачем правопорушення, за яке його притягнуто до відповідальності, проте відповідач двічі не надав їй відповіді на це питання. Водночас суд першої інстанції не встановив дату оголошення позивача у розшук, а також не витребував та не дослідив документів про оголошення позивача в розшук як порушника правил військового обліку, що свідчить про істотні недоліки судового розгляду, оскільки ці обставини мають вирішальне значення для правильного визначення дати виявлення правопорушення та дати закінчення тримісячного строку притягнення позивача до адміністративної відповідальності. При вирішенні цього клопотання суд враховує, що в адміністративному судочинстві діє принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд першої інстанції проігнорував звернення адвоката позивача про необхідність встановлення істотної обставини справи та неможливість самостійного здобуття доказів з огляду на їх приховування відповідачем (ненадання відповіді на адвокатські запити). З огляду на це суд на підставі частини четвертої статті 308 КАС України приймає новий доказ, наданий представником позивача. 
Обставини справи, які встановив суд першої інстанції та перевірив суд апеляційної інстанції:
Згідно розпорядження №23 від 02.01.2025 ІНФОРМАЦІЯ_3 директору КП «Долинський спеціалізований агролісгосп» керівник підприємства повинен був повідомити працівників - військовозобов`язаних, в т.ч. ОСОБА_1 , про необхідність прибуття 14-17.01.2025 о 10:00 до ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення військово-облікових даних та проходження медичного огляду (а.с.22-23).
ОСОБА_1 в період з 13.01.2025 по 17.01.2025 перебував на лікарняному, що підтверджується витягом із лікарняного листка непрацездатності №1529123-2028471452-1, який виданий КНП «Центр первинної медичної допомоги» Болехівської міської ради Івано-Франківської області (а.с.37). ОСОБА_1 перебував на лікарняному внаслідок тимчасової непрацездатності в такі періоди: 18.01.2025-22.01.2025, 05.02.2025-11.02.2025, 12.02.2025-14.02.2025,24.02.2025-28.02.2025, 01.04.2025-07.04.2025, 08.04.2025-11.04.2025, 14.04.2025-21.04.2025, 24.09.2025-26.09.2025, 27.09.2025-01.10.2025, 05.02.2026-09.02.2026,10.02.2026-13.02.2026, 14.02.2026-18.02.2026 (підтверджується листками непрацездатності, які видані КНП «Центр первинної медичної допомоги» Болехівської міської ради Івано-Франківської; а.с.25,26,27,28,29,30,31,32,33,34,35,36). ОСОБА_1 звертався амбулаторно на приймальне відділення 27.09.2025р. та 03.10.2025p. (підтверджується листом КНП «Центр первинної медичної допомоги» Болехівської міської ради Івано-Франківської області №64 від 16.02.2026). Також 06.10.2025 звертався на прийом до лікаря хірурга консультативно-діагностичного центру; з 14.04.2025 по 21.04.2025 перебував на стаціонарному лікуванні в центрі терапевтичної та паліативної допомоги (а.с.38, 39).
ОСОБА_1 21.09.2025 був доставлений у супроводі працівників поліції до ІНФОРМАЦІЯ_4 для складання протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки він перебував у розшуку як особа, що порушує правила військового обліку; щодо нього складено протокол №220 про адміністративне правопорушення від 21.09.2025, відповідно до якого ІНФОРМАЦІЯ_4 було направлено до КП «Долинський спеціалізований агролісгосп» розпорядження №23 від 02.01.2025 для прибуття військовозобов`язаних, які повинні уточнити військово-облікові дані та пройти медичний огляд. Згідно відповіді директора КП «Долинський спеціалізований агролісгосп» №7 від 17.01.2025, працівники підприємства були оповіщені про необхідність прибуття протягом 14-17 січня 2025 до ІНФОРМАЦІЯ_2 . У вказані дати ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 не прибув, чим порушив вимоги абзацу 2 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», п.2 Правил військового обліку, затверджених постановою КМУ №1487 від30.12.2022 та вчинив правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП. Від підпису протоколу про адміністративне правопорушення та його отримання відмовився (а.с.20-21).
Тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 під час опрацювання матеріалів справи, а також шляхом перевірки даних через реєстр АГТС «Оберіг» та протоколу №4016, встановив, що громадянин ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 будучи належно оповіщеним відповідно вимог пп.1 п.41 Постанови КМУ №560 від 16.05.2024, не прибув за розпорядженням КП «Долинський спеціалізований агролісгосп» №23 від 02.01.2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 протягом 14-17.01.2025 року для уточнення даних та проходження медичного огляду. Про поважні причини неприбуття в порядку, передбаченому абз.7 ч.3 ст.22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 не повідомляв, а отже - порушив вимоги абз. 2 ч.1 ст.22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», вчинивши це в умовах особливого періоду, що кваліфіковано в постанові №2663 від 22.09.2025 як правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП (а.с.14-15).
22.09.2025 солдат запасу ОСОБА_1 пройшов медичний огляд Позаштатної постійно діючої ВЛК №2 при ІНФОРМАЦІЯ_6 на базі КНП «Обласна клінічна лікарня ІФ ОР», з огляду на виявлені захворювання визнаний придатним до служби у військових частинах забезпечення, ТПК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони (довідка ВЛК № 2025-0922-1458-5288-3, а.с.41).
Обставини справи, які встановив суд апеляційної інстанції на підставі нових доказів:
25.02.2025 посадова особа ІНФОРМАЦІЯ_3 внесла до системи АІС «Оберіг» (автоматизована інформаційно-комунікаційна система, що є формою функціонування Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів) відомості про те, що ОСОБА_1 є порушником правил військового обліку у зв`язку із неявкою до ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою уточнення військово-облікових даних по розпорядженню №23 від 02.01.2025.
Норми права, які регулюють спірні правовідносини:
Апеляційний суд також враховує, що статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється на підставі Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, відповідно до частин 1-3 статті 1 якого Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку. 
Відповідно до ч.1 ст. 39 Закону України “Про військовий обов`язок та військову службу” призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”. 
Згідно з ч.8 ст.15 Закону України “Про військовий обов`язок та військову службу” призовники, яким надійшла повістка відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки на прибуття до призовної дільниці для проходження призовної комісії, зобов`язані прибути в пункт і у строк, зазначені в повістці. 
За змістом ст. 1 Закону України “Про оборону України”, особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. 
Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 “Про часткову мобілізацію”. 
Відповідно до п. 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 “Про введення воєнного стану в Україні” із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан. 
Згідно п. 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №65/2022 “Про загальну мобілізацію” в Україні оголошено загальну мобілізацію. Надалі правовий режим воєнного стану неодноразово продовжувався указами Президента України та діє донині. 
Відповідно до абзаців 1 - 3 ч.1 ст.22 Закону України “Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію”, громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду; надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом; проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону. 
Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України “Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію”, посадові особи, винні в порушенні законів України та інших нормативно-правових актів з питань мобілізаційної підготовки та мобілізації, а також громадяни за невиконання своїх обов`язків щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації несуть відповідальність згідно із законом. 
Статтею 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, частиною 3 якої за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Статтею 235 КУпАП визначено, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки. 
Процедуру складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення врегульовано Інструкцією зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 3 від 01.01.2024 року, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 05.01.2024 року за № 36/41381 (далі - Інструкція). 
Згідно п.3 Розділу ІІ Інструкції, у протоколі зазначається: дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативно-правовий акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, імена, по батькові (за наявності), адреси свідків (якщо вони є); пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. 
Відповідно до п.6 Розділу ІІ Інструкції, до протоколу про адміністративне правопорушення долучаються докази, що підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Докази, які долучаються до протоколу, повинні містити достовірну інформацію, відповідати вимогам законодавства та правилам діловодства. Обов`язок щодо збирання доказів та оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення покладається на уповноважену особу, яка складає протокол. 
Відповідно до ст.9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП) адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. 
Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст.245 КУпАП). 
За приписами частині 1 та 2 ст.254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. 
Згідно із частинами 2, 3, 4 ст. 256 КУпАП, протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі. 
Як передбачено приписами ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Згідно ст.251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. 
Відповідно до ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. 
Згідно ч.1 ст.268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Позиція суду апеляційної інстанції:
Суд апеляційної інстанції, перевіряючи в межах доводів та вимог апеляційної скарги законність і обґрунтованість рішення, не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на такі мотиви:
як відповідач, так і суд першої інстанції встановили, що ОСОБА_1 впродовж 14-17.01.2025 не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 на його виклик, що був попередньо переданий йому за місцем праці за розпорядженням ІНФОРМАЦІЯ_2 через керівника підприємства-роботодавця, а після одужання не повідомив про наявність поважних причин неприбуття у вказані дати на виклик ІНФОРМАЦІЯ_2 . Апеляційний суд не бачить потреби більш детально оцінювати ці обставини, оскільки ключовим питанням в цій справі є питання дотримання строків притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Рішення суду першої інстанції з цього питання містить два висновки:
1) об`єктивну сторону скоєного ОСОБА_1 правопорушення становить порушення правил військового обліку, яке полягало у неприбутті до ТЦК та СП 14-17.01.2025 для уточнення облікових даних та проходження медичного огляду. Датою вчинення правопорушення є 17.01.2025, коли минув визначений законом строк для виконання позивачем обов`язку у сфері законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, водночас правопорушення виявлене 21.09.2025, коли щодо позивача складено протокол про адміністративне правопорушення, а 22.09.2025 відносно позивача винесена постанова, тому цей строк не пропущений;
2) скоєне ОСОБА_1 правопорушення належить до триваючих, тому відсутні підстави стверджувати щодо порушення строків притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Оцінюючи ці висновки, апеляційний суд враховує таке:
відповідно до ч.9 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення. Отже, за приписами цієї норми, початком відліку строку для накладення адміністративного стягнення є день виявлення адміністративного правопорушення. Ця стаття не передбачає інших умов відліку цього строку, окрім як для триваючих правопорушень, до яких неприбуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 на його виклик не належить.
Апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що вже 17.01.2025 ІНФОРМАЦІЯ_2 мало реальну можливість виявити факт порушення ОСОБА_1 правил військового обліку, що полягало у неприбутті позивача до ТЦК та СП на його розпорядження №23 від 02.01.2025 у встановлений день/час (до 10:00 17.01.2025). Більше того, це правопорушення було достеменно виявлено щонайпізніше 25.02.2025, оскільки в цей день посадова особа відповідача внесла до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (АІС «Оберіг») відомості про те, що ОСОБА_1 є порушником правил військового обліку у зв`язку із неявкою до ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою уточнення військово-облікових даних по розпорядженню №23 від 02.01.2025. Отже, адміністративне стягнення могло бути накладено на ОСОБА_1 не пізніше 25.05.2025.
Посадова особа ІНФОРМАЦІЯ_2 , розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , прийняла спірну постанову по справі про адміністративне правопорушення 22.09.2025, тобто після закінчення 3-х місячного строку, встановленого частиною дев`ятою статті 38 КУпАП. 
Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.
Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про триваючий характер вчиненого правопорушення (неприбуття на виклик ІНФОРМАЦІЯ_2 на 17.01.2025 о 10:00), що було виявлено найпізніше 25.02.2025. Як наслідок, суд дійшов помилкового висновку про правомірність оскаржуваної постанови відповідача від 22.09.2025. Отже, доводи апеляційної скарги позивача про неповне з`ясуванням судом першої інстанції обставин справи та порушенням норм матеріального та процесуального права є слушними, тому апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржене рішення - скасувати. Відповідно до статті 317 КАС України скасування рішення суду за таких обставин є підставою ухвалення нової постанови з врахуванням приписів статті 286 КАС України.
Відповідно до частини третьої статті 286 КАС України суд за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено. 
Апеляційний суд приходить до висновку, що за встановлених обставин справи позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити, а провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП закрити на підставі пункту 7 частини першої статті 247 КУпАП - у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу. 
Розподіл судових витрат:
відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та витрати сторін та їх представників, що пов`язані із прибуттям до суду. 
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. З огляду на висновок по суті апеляційної скарги суд перерозподіляє судові витрати сторін, понесені в суді першої інстанції. За подання цього позову підлягав сплаті судовий збір у сумі 665,60 грн. (3328*0,2), а за подання апеляційної скарги на рішення суду – 998,40 грн. (665,60*150%), ці суми слід стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Відповідно до частини другої статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. За правилами частини третьої цієї статті, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною 7 статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Відповідно до пункту 4) статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 № 5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Нормами статті 30 цього Закону визначено, що формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту є гонорар. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Як визначено в частині п`ятій статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. 
На підтвердження підстав, факту понесення та розміру витрат, пов`язаних з розглядом справи, представник позивача надав суду копії договору, розрахунку розміру витрат та акту (а.с.10-12), відповідно до яких сума витрат становить 15000 грн. 
Враховуючи незначну складність та категорію цієї справи, дійшов висновку, що заявлений до відшкодування за рахунок відповідача розмір витрат на правову допомогу є завищеним та неспівмірним із складністю цієї справи. Суд звертає увагу, що ця категорія справ належить до справ незначної складності, відповідно до даних єдиного державного реєстру судових рішень наявна велика кількість рішень цієї категорії, що значно спрощує та скорочує час на написання позовної заяви. Тому суд вважає, що заявлений до відшкодування час (10 годин) є очевидно завищеним. Суд визнає, що позивач вільний у виборі представника та у визначенні розміру його гонорару за домовленістю сторін, проте цей вибір не повинен бути надмірно обтяжливим для іншої сторони процесу при вирішенні судом питання про розподіл судових витрат. Враховуючи незначну складність справи, суд вважає, що відшкодуванню за рахунок відповідача підлягають судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3328 грн. (сума, що в двічі більша за суму судового збору, що підлягав сплаті позивачем за розгляд цієї справи професійними суддями).

Керуючись ст.ст. 139, 243, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 30 березня 2026 року у справі № 345/1517/26 скасувати та ухвалити нове рішення.
Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови ІНФОРМАЦІЯ_1 №2663 від 22.09.2025 задовольнити повністю.
Скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 № 2663 від 22.09.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. 
Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) на користь позивача ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_2 ) судові витрати на сплату судового збору в розмірі 1664 (одна тисяча шістсот шістдесят чотири) гривні та судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3328 (три тисячі триста двадцять вісім) гривень.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя	 	Р. М. Москаль  	
судді	 	Т. М. Димарчук  	
 	 	П. І. Сало     	
Повне судове рішення складено 11.05.26