ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2026 р.	Справа № 639/1530/26	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: П`янової Я.В. , Бегунца А.О. ,
за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новобаварського районного суду міста Харкова від 25.03.2026 (головуючий суддя І інстанції: Борисенко О.О.) по справі № 639/1530/26
за позовом ОСОБА_1 
до  Департаменту патрульної поліції   
про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6685856 від 18.02.2026 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 425,00 грн;
- закрити справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 .
В обґрунтування позову зазначив, що його безпідставно притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він, керуючи транспортним засобом, перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки 1.2, здійснивши розворот, керував транспортним засобом без чинного полісу цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та на вимогу працівника поліції не пред`явив для перевірки посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію ТЗ. 
Разом з тим, вказував, що відповідачем не надано доказів керування позивачем спірним транспортним засобом, перетин ОСОБА_1 суцільної лінії дорожньої розмітки 1.2, що стало підставою для зупинки ТЗ та вимоги поліцейського надати до перевірки посвідчення водія, реєстраційного документа на транспортний засіб та поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 
Вважав, що право поліцейського вимагати пред`явлення до перевірки документів виникає лише з підстав, передбачених статтями 32 та 35 Закону України «Про Національну поліцію». 
Натомість, оскільки в спірному випадку ДПП не доведено наявності законних підстав для зупинки транспортного засобу, тому позивач не мав обов`язку пред`являти до перевірки посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію ТЗ та поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Також зазначав про порушення відповідачем процедури розгляду справи.
Враховуючи наведене, вважав спірну постанову протиправною та просив суд її скасувати.
Рішенням Новобаварського районного суду міста Харкова від 25.03.2026 у задоволенні позову відмовлено.
Позивач, не погоджуючись з рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати, як постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при не повному з`ясуванні обставин справи та прийняти нове, яким задовольнити позов.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом не враховано відсутність підстав зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , а саме порушення ним, правил дорожнього руху в частині перетину суцільної лінії дорожньої розмітки.
Звертає увагу, що вимагати до перевірки посвідчення водія працівники поліції можуть лише з підстав надання ними доказів порушення водієм ПДР, які в даному випадку не надавались ОСОБА_1 , а тому вимога ДПП щодо надання водійського посвідчення є незаконною. 
Зауважує, що відсутність у позивача полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не слугувала підставою для зупинки ТЗ, а отже наведене порушення не може свідчити про правомірність дій поліцейського вимагати у водія пред`явлення до перевірки посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.
Вказує про безпідставне врахування судом першої інстанції письмових пояснень ОСОБА_2 , оскільки останній не допитаний судом в якості свідка в судовому засіданні.
Посилається на правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 15.03.2019 по справі № 686/11314/17 та від 22.10.2019 по справі № 161/7068/16-а щодо обов`язку водія пред`явити на вимогу поліцейського документи лише у випадку законної зупинки транспортного засобу. 
Також зазначає про неврахування судом першої інстанції не дотримання відповідачем процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, а саме складання постанови не за місцем вчинення правопорушення, що є порушенням п. 2 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07 листопада 2015 року.
Департамент патрульної поліції (далі - відповідач) подав відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Учасники справи про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.
Відповідно до ч. 4 ст.229, ч. 1 ст.308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 18.02.2026 інспектором 1 взводу 3 роти 3 батальйону УПП в Харківській області старшим лейтенантом поліції Мірчєвим С.І. в приміщенні Новобаварського районного суду міста Харкова за адресою м. Харків, вул. Полтавський шлях 45 складено постанову серії ЕНА № 6685856, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 425,00 грн.
Згідно постанови, 16.02.2026 о 11:00 у м. Харків по вул. Семінарська, 63а, водій, керуючи транспортним засобом Opel Combo, д.н.з. НОМЕР_1 перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки 1.2, здійснивши розворот, керував транспортним засобом без чинного полісу цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та не пред`явив для перевірки документи на вимогу, зазначені в п.п.2.1 та 2.4, чим порушив п.п. 8.5.1, 2.1 «ґ», 2.4, п. 2.4. «а» ПДР – керування транспортним засобом особою, яка не пред`явила посвідчення водія, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та скоїв адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 126 КУпАП.
До постанови надано відеозаписи з службового відеореєстратора 70 маі та з нагрудних відеокамер 472892, 74436, 473196, а також пояснення.
Позивач, не погоджуючись з постановою по справі про адміністративне правопорушення, оскаржив її в судовому порядку.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірна постанова прийнята відповідачем в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 7 КУпАП гарантовано, що ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Пунктом 1.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. № 1306 (далі - ПДР України) встановлено, що ці Правила встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п.п. 1.3, 1.9 ПДР).
Відповідно до п.п. 8.5.1 ПДР України горизонтальна дорожня розмітка встановлює певний режим і порядок руху. Наноситься на проїзній частині або по верху бордюру у вигляді ліній, стрілок, написів, символів тощо фарбою чи іншими матеріалами відповідного кольору згідно з пунктом 1 розділу 34 цих Правил.
Відповідно до п. 2.4. «а» ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.
Відповідно до вимог п. 2.1 ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема:
а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;
б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, Національної поліції, Служби безпеки, Управління державної охорони - технічний талон);
ґ) чинний страховий поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в Єдиній централізованій базі даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або страховий сертифікат “Зелена картка” (на електронному або паперовому носії), виданий іноземним страховиком відповідно до правил міжнародної системи автомобільного страхування “Зелена картка”.
Згідно ч. 1 ст. 37 Закону України «Про дорожній рух» забороняється експлуатація транспортних засобів, що підлягають обов`язковому технічному контролю, але не пройшли його, та у випадках, передбачених законодавством, без чинного на території України поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»).
Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Статтею 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.
Транспортний засіб має відповідати вимогам, передбаченим пунктом 1.7 статті 1 цього Закону, з моменту взяття ним участі в дорожньому русі на території України.
Контроль за наявністю договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, у тому числі, відповідним підрозділом Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.
При використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.
У разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Згідно зі статтею 53 Закону України «Про дорожній рух» посадові особи відповідних підрозділів Національної поліції, що мають право здійснювати контроль за дотриманням правил дорожнього руху, перевіряють документи водія транспортного засобу, які підтверджують наявність чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Згідно з ч. 1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За визначенням ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
На підтвердження вчинення позивачем правопорушення, відповідачем надано суду відеозаписи з відеореєстратору та нагрудних камер.
З відеозапису з нагрудної камери вбачається, що транспортний засіб Opel Combo, д.н.з. НОМЕР_1 зупинено працівниками поліції у зв`язку з порушенням водієм, на думку поліцейських, ПДР, а саме: перетин суцільної лінії дорожньої розмітки 1.2, здійснивши розворот.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» надає право поліцейським зупиняти транспортні засоби у разі порушення водієм ПДР.
Також, згідно п. 8.9. б ПДР вимога про зупинку транспортного засобу подається працівником поліції за допомогою увімкненого проблискового маячка синього і червоного або лише червоного кольору та (або) спеціального звукового сигналу.
Таким чином, зупинка транспортного засобу позивача працівниками поліції відбулася через можливе порушення позивачем вимог ПДР України.
Доводи апелянта щодо не порушення ним правил дорожнього руху та не доведення цього відповідачем, а тому вимога поліцейських надати посвідчення водія та документи на автомобіль є незаконною, а відповідно і дії, спрямовані на ухилення від виконання такої незаконної вимоги, не можуть розцінюватися як відмова надати до перевірки документи, колегія суддів вважає помилковими.
З цього приводу колегія суддів зазначає, що невиконання вимог працівника поліції, які, очевидно, входить до кола його повноважень, не може бути визнане правомірним, якщо особа, виходячи зі своєї оцінки ситуації, вважає таку вимогу безпідставною, і навіть якщо в подальшому виявиться, що ця вимога ґрунтувалася на неправильній оцінці ситуації поліцейським і не мала достатніх підстав.
Крім того, підпунктами 2.1, 2.4 ПДР України встановлено обов`язок водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб та чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії).
Таким чином, вимозі працівника поліції щодо пред`явлення посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, полісу ОСЦПВ власників наземних транспортних засобів не обов`язково має передувати порушення водієм ПДР, адже обов`язок мати при собі та на вимогу працівника вказаний документи, а також права працівників Національної поліції контролювати дотримання даної вимоги ПДР не ставляться у залежність від вчинення водієм порушення ПДР.
Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постановах від 21.11.2018 у справі № 465/6677/16-а, від 03.04.2019 № 675/1207/17, від 02.12.2019 у справі №766/10693/17.
Відеозаписами з нагрудних камер підтверджується, що на вимогу поліцейського водій транспортного засобу Opel Combo, д.н.з. НОМЕР_1 не пред`явив для перевірки посвідчення водія, свідоцтва про реєстрацію ТЗ та страховий поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Станом на 16.02.2026 у водія був відсутній чинний страховий поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується витягом з централізованої бази даних Єдиної централізованої бази даних.
Позивач фактично не заперечує факту непред`явлення посвідчення водія, свідоцтва про реєстрацію ТЗ та страхового полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів для перевірки на вимогу працівника поліції, що вказує на правомірність притягнення його до відповідальності та накладення адміністративного стягнення на підставі ч. 1 ст. 126 КУпАП.
Колегія суддів погоджується з доводами апелянта щодо помилкового врахування судом першої інстанції пояснень працівника поліції на підтвердження факту вчинення ним правопорушення, оскільки останній не був допитаний судом в якості свідка.
Крім того пояснення працівника поліції не є належним доказом з огляду на те, що останній є службовою особою, що може свідчити про його юридичну заінтересованість, а звідси – про неможливість безпосереднього об`єктивного сприйняття обставин як сторонньої особи.
Водночас, відмова ОСОБА_1 пред`явити до перевірки документи на вимогу працівника поліції зафіксована відеозаписами з нагрудних камер, які є належними доказами в підтвердження вчинення ним правопорушення.
Колегія суддів зауважує, що спірна постанова містить посилання на порушення позивачем п.п. 8.5.1 ПДР України, а саме: перетин водієм ТЗ суцільної лінії дорожньої розмітки 1.2, здійснивши розворот.
Водночас, жодних доказів на підтвердження вчинення позивачем вказаного вище порушення матеріали справи не містять.
Разом з тим, у оскаржуваній постанові відсутні посилання на відповідні норми КУпАП, які на думку інспектора поліції порушені позивачем в частині перетину водієм суцільної лінії дорожньої розмітки.
Тобто, спірна постанова не містить кваліфікації зазначеного вище порушення та санкції за нього.
Вказане свідчить, що фактично спірною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності лише за ч. 1 ст. 126 КУпАП, тобто за керування транспортним засобом особою, яка не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що за наслідками апеляційного перегляду визнано судом доведеним.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.
Посилання апелянта на правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 15.03.2019 по справі № 686/11314/17 та від 22.10.2019 по справі № 161/7068/16-а, згідно з якою поліцейські не можуть вимагати у водія будь-яких документів, якщо у них немає доказів правопорушення ПДР, колегія суддів зазначає, що згідно з останньою правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 02.12.2019 у справі №766/10693/17 нормами чинного законодавства чітко встановлено, що водій під час керування транспортним засобом повинен мати при собі та пред`явити на вимогу поліцейського документи, передбачені п. 2.1 ПДР України.
Щодо доводів апелянта про порушення відповідачем процедури розгляду справи колегія суддів зазначає наступне.
Так, відповідно до ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80, 81, 121 - 126, 127-1 - 129 і статтею 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.
Згідно з п. 1 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07 листопада 2015 року справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, подавати заяви; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210 і 210-1 цього Кодексу, а також про адміністративні правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-9 цього Кодексу.
Судом встановлено, що місцем вчинення правопорушення 16.02.2026 є вул. Семінарська, 63а м. Харків, тоді як розгляд справи про адміністративне правопорушення проведений ДПП 18.02.2026 за адресою вул. Полтавський шлях, 45 м. Харків ( адреса місцевого суду).
Матеріали справи містять рапорти інспекторів поліції від 18.02.2026, якими повідомлено начальника УПП в Харківській області, що розгляд справи відносно ОСОБА_1 було відкладено на іншу дату у зв`язку з терміновим проведенням слідчих розшукових дій, а також необхідністю прибуття інспекторів до медичного закладу з метою отримання медичної допомоги та проходження огляду на предмет встановлення наявності тілесних ушкоджень і попереднього діагнозу. 
Вирішуючи спір в цій частині, суд першої інстанції виходив з дотримання працівниками поліції порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Разом з тим, суд першої інстанції залишив поза увагою, що правопорушення зафіксовано 16.02.2026, тоді як розгляд справи відбувся 18.02.2026 у приміщенні Новобаварського районного суду м. Харкова.
Доказів повідомлення позивача про дату, місце та час розгляду справи матеріали справи не містять і відповідачем таких не надано.
Колегія суддів враховує, що спірна постанова оголошена ДПП у присутності позивача, проте відсутність доказів своєчасного повідомлення ОСОБА_1 про дату, місце та час розгляду справи могла вплинути на можливість останнього користуватись своїми правами, в тому числі правом на правову допомогу. 
Крім того, наведеними вище нормами законодавства передбачено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та за місцем реєстрації транспортного засобу.
Водночас, відповідачем не зазначено обґрунтованих підстав можливості здійснювати розгляд справи у приміщенні Новобаварського районного суду м. Харкова, яке не є місцем вчинення правопорушення, реєстрації ТЗ , яким керував позивач.
Колегія суддів зауважує, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Таке провадження спрямоване, зокрема, на своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідач як представник державного органу, наділеного повноваженнями щодо виявлення та притягнення винних осіб до адміністративної відповідальності, у своїй діяльності має керуватися виключно законом та діяти відповідно до нього.
Враховуючи наведені вище обставини, прийняття відповідачем постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності є передчасним, що є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.
Натомість суд першої інстанції не врахував вказані обставини, не повно дослідив обставини справи, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.
Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені статтею 286 КАС України.
Згідно п. 2 ч. 3 вищенаведеної статті Кодексу встановлено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи).
На підставі викладеного, враховуючи, що підставами скасування оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення є порушення процедури розгляду справи, то з урахуванням встановлених КАС України завдань адміністративного судочинства, колегія суддів дійшла висновку про необхідність надіслання справи про адміністративне правопорушення у відношенні позивача на новий розгляд до компетентного органу, а саме - Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції.
Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи, вищенаведене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, в той час як доводи апеляційної скарги частково спростовують позицію суду, викладену в оскаржуваному судовому рішенні, підтверджують допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.
Стосовно розподілу витрат зі сплати судового збору, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної інстанції ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно з ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Судом встановлено, що позивачем понесені витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в розмірі 1 331,20 грн. та апеляційної скарги 1 996,80 грн., що підтверджується квитанціями.
Водночас, згідно із вимогами Закону України "Про судовий збір", за подання позову до сплати підлягав судовий збір у розмірі 665,60 грн, за подання апеляційної скарги - 798,72 грн (враховуючи, що апеляційна скарга подана через систему "Електронний суд").
Враховуючи, що за наслідками судового розгляду позов задоволено частково, на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 732,16 грн. ((665,60 грн + 798,72 грн)/2).
Керуючись ст.ст. 243, 250, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Новобаварського районного суду міста Харкова від 25.03.2026 по справі № 639/1530/26 скасувати.
Ухвалити нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Скасувати постанову інспектора 1 взводу 3 роти 3 батальйону УПП в Харківській області серії ЕНА № 6685856 від 18.02.2026 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП.
Справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 126 КУпАП направити на новий розгляд до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції.
В іншій частині в задоволенні позову - відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (ЄДРПОУ 40108646, вул. Федора Ернеста, 3, м. Київ, 03048) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 732,16 грн (сімсот тридцять дві гривні 16 копійок).
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова	
Судді	   	Я.В. П`янова   А.О. Бегунц