ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

30 червня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/18393/25	
Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),
суддів: Семененка Я.В., Суховарова А.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2025 року (суддя С.В. Ніколайчук)
у справі № 160/18393/25
за позовом ОСОБА_1 
до Військової частини НОМЕР_1 
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за 2024 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення зі списків особового складу 04.12.2024;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2024 рік виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення зі списків особового складу 04.12.2024 із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірна бездіяльність відповідача стосовно ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації є протиправною та порушує право позивача на належне грошове забезпечення.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2025 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача у порядку, встановленому статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» не відбулося, при цьому позивач був переміщений для подальшого проходження до іншої військової частини, де продовжує проходити військову службу. Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку, що право позивача на здійснення компенсації додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік як учаснику бойових дій не настало, позовні вимоги є передчасними та задоволенню не підлягають.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
Скаржник вказує, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Наполягає, що відповідач у спірному випадку допустив протиправну бездіяльність стосовно ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за 2024 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення зі списків особового складу 04.12.2024.
Адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити иаке.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач є учасником бойових дій згідно посвідчення від 08.04.2024. Позивач у період з 05.03.2022 по 04.12.2024 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04.12.2024 №349 визначено вважати таким, що виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , старшого солдату ОСОБА_1 , що призначений наказом Начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) №1581-РС від 25.11.2024 на посаду водія автомобільного відділення взводу підвозу боєприпасів роти забезпечення боєприпасами батальйону матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_2 .
Листом від 03.06.2025 за вих. №1/651 військовою частиною НОМЕР_1 надано відповідь, відповідно до якої, зокрема, зазначено, що позивачу належне грошове забезпечення виплачено відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 
Вважаючи протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за 2024 рік, виходячи з грошового станом на день виключення зі списків особового складу 04.12.2024 року, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Закон України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Приписами ст. 1 Закону № 2232-ХІІ визначено, що військовослужбовці - особи, які проходять військову службу.
Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється:
а) у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби або під час дії воєнного стану визнані військово-лікарськими комісіями тимчасово непридатними за станом здоров`я до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців;
б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби.
Згідно ч.3 ст.24 Закону № 2232-XII закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Порядок звільнення з військової служби визначено у Положенні про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, яке затверджено Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі – Положення № 1153/2008).
Відповідно до пункту 242 розділу XII Положення № 1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік.
У разі звільнення з військової служби на військовослужбовця оформлюється службова характеристика, в якій відповідний командир (начальник) визначає посаду для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил України. Зазначена характеристика додається до особової справи військовослужбовця.
Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що за змістом наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04.12.2024 №349 вбачається, що позивач виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 і призначений наказом Начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) №1581-РС від 25.11.2024 на нове місце служби.
Отже, апеляційний суд дійшов висновку, що в спірному випадку позивач не був звільнений з військової служби у Збройних Силах України.
Наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі Порядок №260).
Розділ XXXI Порядку №260 регулює питання виплати грошового забезпечення у разі звільнення з військової служби.
Пункти 5 та 6 розділу XXXI Порядку №260 визначають, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які мають право на щорічні додаткові відпустки відповідно до чинного законодавства України, виплачується компенсація за всі календарні дні невикористаної додаткової відпустки, яка надається в повному обсязі або пропорційно часу, прослуженому в році звільнення.
Розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що підстави для виплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки згідно розділу XXXI Порядку №260 відсутні, адже як встановлено судом та не спростовано доводами апеляційної скарги, позивач в спірному випадку з військової служби не звільнений.
Відтак, суд апеляційної інстанції зазначає, що військова частина НОМЕР_1 у спірних відносинах не допустила протиправної бездіяльності, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Таким чином, судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, аргументи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Передбачені ст.317 КАС України підстави для зміни або скасування рішення суду першої інстанції відсутні. 
Керуючись ст. 311, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2025 року у справі № 160/18393/25 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк 

суддя Я.В. Семененко 

суддя А.В. Суховаров