ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України
12 травня 2026 року 
м. Харків
справа № 635/4086/25
провадження № 22-ц/818/2467/26
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.
суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю., 
розглянувши у порядку ст.369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛІТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 30 липня 2025 року, постановлене під головуванням судді Якішиної О.М.,
в с т а н о в и в:
У травня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» звернулось до суду із позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором від 30.06.2021 року в розмірі 76045,10 гривень, витрати на професійну правову допомогу у розмірі 9200 гривень та сплачений судовий збір у розмірі 3028,00 гривень.
Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 30 липня 2025 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» суму заборгованості за договором № 2036807605 від 30.06.2021 року у розмірі 76045 грн 10 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» судовий збір в розмірі 3028 гривень та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9200 гривень.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Габор Вікторія Володимирівна просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Вказує, що про існування судової справи, так само як і про факт звернення позивача до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, відповідач не був обізнаний. Будь-яких сповіщень щодо дати, часу та місця розгляду справи ОСОБА_1 не отримував. Також судом першої інстанції не враховані норми матеріального права в частині дотримання порядку дострокового повернення кредиту за вимогою банку, а тому підстави для дострокового стягнення суми кредиту були відсутні. Крім того, зазначає, що розмір витрат на правову допомогу, виходячи із принципу співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, в розмірі 9 200,00 грн є надмірною, необґрунтованою та спрямованою на безпідставне збагачення.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки доказів повернення кредиту чи спростування вказаних обставин, на час розгляду справи відповідачем не надано, суд вважав, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором від 30.06.2021 року у розмірі 76045,10 гривень, тобто, з урахуванням наведеного, суд зазначає, що позовні вимоги про стягнення суми заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Оскільки позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в розмірі 3028 грн та понесено витрати на правову допомогу в розмірі 9200,00 грн, а позовні вимоги задоволені, то з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесені останнім судові витрати в повному розмірі. 
Проте такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Щодо посилання на порушення вимог чинного законодавства та відсутності доказів у матеріалах справи про належне повідомлення позивача, судова колегія виходить з наступного.
Згідно ст. 211, 223 ЦПК України (станом на час розгляду справи в суді першої інстанції) розгляд судом цивільної справи відбувається у судовому засіданні з обов`язковим повідомленням учасників справи. Суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.
Матеріали справи свідчать про те, що у травні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕЛІТ ФІНАНС»  звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 03.06.2025 року відкрито провадження у справі. Визначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження.
Копію ухвали про призначення та копію позовної заяви направлено на адресу відповідача, проте повернуто з відміткою «адресат відсутній». Також повернулась з позначкою про відсутність адресату і судова повістка на 30.07.2025 року (а.с. 67).
Доводи представника апелянта, що відповідач не був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, є безпідставними, оскільки в матеріалах справи наявні поштові відправлення, які направлялись судом першої інстанції на адресу місця реєстрації відповідача та повернулись до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України є належним повідомленням відповідача про дату та час розгляду справи.
Судовим розглядом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 30.06.2021 року між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2036807605, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит на споживчі потреби в розмірі 44769,00 грн з фіксованою ставкою 40% за користування кредитом.
Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором позивач виконав своєчасно і в повному обсязі, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти. Наведене підтверджується відповідною квитанцією № 47075307 від 30.06.2021 року. 
Відповідач кредит отримав, але свої зобов`язання щодо повернення коштів не виконав, в результаті чого, станом на 21.06.2024 року утворилась заборгованість у розмірі 76045,10 гривень, яка складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 38895,03 грн та заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 37150,07 грн.
21.06.2024 року між АТ «ОТП БАНК» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» було укладено договір факторингу № 21/06/24, на підставі якого АТ «ОТП БАНК» відступило, а ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» набуло право вимоги в тому числі і до відповідача ОСОБА_1 . 
Відповідно до реєстру боржників №1 до договору факторингу ТОВ ««ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» набуло право грошової вимоги до відповідача у сумі 76045,10 грн.
В обґрунтування позовних вимог Товариство посилалось на той факт, що 30.06.2021 року між АТ «ОТП Банк» та відповідачем укладено кредитний договір № 2036807605, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит на споживчі потреби в розмірі 44769,00 грн з фіксованою ставкою 40% за користування кредитом. АТ «ОТП Банк» повністю виконав свої зобов`язання за кредитним договором та надав відповідачу кредит, відповідач кредит отримав, але свої зобов`язання щодо повернення коштів не виконав, в результаті чого, станом на 21.06.2024 року утворилась заборгованість у розмірі 76045,10 гривень, яка складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 38895,03 грн та заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 37150,07 грн. 21.06.2024 року між АТ « ОТП БАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» було укладено договір факторингу, на підставі якого АТ «ОТП БАНК» відступило, а Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» набуло право вимоги в тому числі і до відповідача ОСОБА_1 оскільки на час звернення із позовом до суду відповідач не виконує свої зобов`язання, Товариство просить стягнути заборгованість за кредитним договором та судові витрат.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною 1статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Відповідно до статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець, у цьому випадку АТ «ОТП Банк».
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент, а саме споживач послуг банку, лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із ч. 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу.
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Позивач надав суду першої інстанції належні докази на підтвердження того, що ТОВ на законних підставах набуло прав кредитора за Кредитним договором N 2036807605 від 30.06.2021 року.
Судовим розглядом було встановлено та відповідачем не оспорюється, що вищезазначений кредитний договір було укладено на зазначених у позові умовах та підписано відповідачем особисто.
Відповідно до ч.1 та 2 ст. 516 ЦК України Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Відповідно до висновків Верховного суду, викладених у постанові від 13.03.2019 року у справі №905/635/18 у разі зміни кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається повністю, змінюється лише його суб`єктний склад.
За змістом правового висновку викладеного у постанова Верховного Суду від 03.04.2019 року у справі №910/9828/17 за загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов`язків, не погіршує становище боржника та не зачіпає його інтересів.
Згідно постанови Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15, України «боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі».
З огляду на зазначене судова колегія відхиляє доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на неналежне повідомлення боржника про зміну кредитора у зобов`язанні.
Доводи апелянта про наявність підстав звільнення ОСОБА_1 від відповідальності за порушення зобов`язання не впливають на правильність висновку суду про наявність підстав для стягнення тіла кредиту та нарахованих відсотків станом на дату набуття позивачем права вимоги до відповідача з огляду на наступне.
У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду) подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17.
Звертаючись до суду з позовом ТОВ просило стягнути з відповідача лише заборгованість за тілом кредиту та відсотками за користування кредитними коштами на час відступлення прав вимоги. Вимоги щодо стягнення штрафів/пені відповідачем не заявлялись.
Отже, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо доведеності позовних вимог та стягнення із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» суму заборгованості за договором № 2036807605 від 30.06.2021 року у розмірі 76045,10 грн. 
Рішення суду першої інстанції, яке є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновки суду в цій частині не спростовують.
Щодо витрат на правову допомогу, судова колегія виходить з наступного.
Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат.
Так судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Зі змісту статті 58 ЦПК України вбачається, що сторона, третя особа, а також особа, якій за законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Відповідно до статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.
Згідно статті 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Частиною четвертою статті 62 ЦПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
У відповідності до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Судом встановлено, що 03.07.2024 року між адвокатом Литвиненко О.І. та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладений договір про надання правової ( правничої) допомоги № 03-07/24, в якому визначено, що вартість послуг адвоката встановлюється з розрахунку, що ціна однієї години затраченого адвокатом часу на надання послуг становить 2 000,00грн без ПДВ. Конкретні суми до оплати наводяться у Акті приймання – передачі наданих послуг, надісланому адвокатом та погодженому із клієнтом.
Згідно акту приймання – передачі наданих послуг №1 від 15.07.204 року вбачається, що адвокатом надано клієнту юридичні послуги, а саме: надання первинної консультації, правовий аналіз наявних документів у замовника, правової ситуації із застосуванням відповідного законодавства, правових висновків ВС та ЄС з прав людини, підготовка та подання позовної заяви. Загальний затрачений час становить 2,6 години вартістю 9 200,00 грн. 
Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Витрати на правничу допомогу адвоката можуть включати в себе гонорар адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката.
Для того, щоб суд міг визначити розмір понесених витрат на правничу допомогу з метою їх подальшого розподілу, сторона по справі повинна подати детальний опис наданих робіт (послуг) та здійснених нею витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При відшкодуванні витрат на правничу допомогу розмір судових витрат встановлюється судом на підставі поданих доказів (договори, рахунки, акти виконаних робіт тощо). У такому випадку важливо, щоб договір про надання правничої допомоги був з прозорим ціноутворенням, аби суд міг об`єктивно оцінити вартість та обсяги роботи адвоката. Адвокат повинен також надати детальний опис виконаних робіт з наданням доказів (документального підтвердження) факту виконаних адвокатом робіт.
Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.
Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015 року, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
Із змісту договору про надання правничої допомоги від 03.07.2024 року, укладеного між адвокатом Литвиненко О.І. та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», вбачається, що в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Адвокат надає клієнту послуги захисту прав та інтересів Клієнта під час розгляду судом будь-якої інстанції справ у якій Клієнт є учасником.
Вартість послуг адвоката встановлюється з розрахунку, що ціна однієї години затраченого адвокатом часу на надання послуг становить 2 000,00грн без ПДВ. Конкретні суми до оплати наводяться у Акті приймання – передачі наданих послуг, надісланому адвокатом та погодженому із клієнтом.
На підтвердження наданих за Договором послуг, сторони Договору підписали акт приймання – передачі наданих послуг №1 від 15.07.204 року. 
З урахуванням вимог розумності та справедливості, виваженості, складності справи та реального обсягу робіт, наявності поданих заперечень представником  ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , судова колегія вважає, що наявні підстави для стягнення з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛІТ ФІНАНС» витрати на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції в розмірі 3 000 грн.
Зазначений представником Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛІТ ФІНАНС» розмір витрат на правову допомогу, в сумі 9 200,00 грн не відповідає обсягу послуг наданих позивачеві, вимогам розумності та складності справи.
Підстав для стягнення витрат у розмірі, про який просить заявник, не вбачається.
Тому заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛІТ ФІНАНС» про ухвалення додаткового рішення підлягає частковому задоволенню.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
З урахуванням вищевикладеного судове рішення в частині вирішення питання про стягнення витрат на правову допомогу підлягає зміні.
Керуючись ст. 367, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 – задовольнити частково.
Заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 30 липня 2025 року в частині стягнення витрат на правову допомогу- змінити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий:   О.В. Маміна
Судді:    Н.П. Пилипчук
О.Ю. Тичкова