Справа № 367/3033/25
Провадження №2/367/297/2026

РІШЕННЯ
Іменем України

23 червня 2026 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:
головуючого судді Третяк Я.М.,
за участю:
секретаря судових засідань – Люліної О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ірпені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, 

ВСТАНОВИВ:

У березні 2026 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності.
Позовні вимоги обгрунтувала тим, що рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 20.09.2022 у цивільній справі № 367/3018/21 позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про грошову компенсацію вартості частини квартири задоволено та припинено право власності на частину квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію вартості частини квартири АДРЕСА_1 в сумі 337 7938 (триста тридцять сім тисяч дев`ятсот тридцять вісім гривень)75 копійок.
Також зазначила, що на підставі рішення Ірпінського міського суду Київської області від 20.09.2022 у цивільній справі № 367/3018/21 видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження № 73191073, в рамках якого ОСОБА_1 виплачено ОСОБА_2 компенсацію вартості частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 у розмірі 337 7938 (триста тридцять сім тисяч дев`ятсот тридцять вісім гривень)75 копійок. При цьому питання визнання права власності за ОСОБА_1 на частину, на яку припинено право власності за рішенням суду, не розглядалося.
Враховуючи викладене позивач позбавлена можливості зареєструвати за собою право власності на вказане майно, а тому просила суд визнати за нею право власності на частини квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.03.2025 визначено головуючим суддю Лещенко О.В.
21.03.2025 ухвалою судді Ірпінського міського суду Київської області Лещенко О.В. відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.
Розпорядженням керівника апарату Ірпінського міського суду Київської області № 167 від 14.01.2026 справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, було призначено до повторного автоматичного розподілу у зв`язку із відрахуванням з 04.12.2025 року зі штату Ірпінського міського суду Київської області судді Лещенко О.В. у зв`язку з закінченням строку її відрядження до Ірпінського міського суду Київської області (наказ №53/К від 03.12.2025 року).
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вказану справу передано в провадження судді Третяк Я.М.
16.01.2026 ухвалою суду вищевказану справу прийнято до свого провадження та призначено підготовче судове засідання у справі.
04.12.2025 від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшла заява про визнання позову, в якій останній повідомив, що не заперечує щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 , так як отримав грошову компенсацію вартості частини вказаної квартири.
14.04.2026 до суду надійшла заява позивача ОСОБА_1 , в якій просила проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити. 
Згідно з положенням частин третьої, четвертої статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього ЦПК України.
Керуючись статтею 223 ЦПК України, суд вважає можливим провести судове засідання без участі сторін на підставі наявних у справі доказів. Відповідно частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
За частиною четвертою статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Відповідно до статті 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Оскільки відповідач на стадії підготовчого провадження звернувся до суду із заявою, в якій зазначала про визнання позовних вимог, тому суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, в зв`язку з чим є підстави для ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у справі.
Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить частки квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується інформаційною довідкою № 471622502 від 07.04.2026 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.
Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 20.09.2022 у справі № 367/3018/21 (провадження № 2/367/2074/2022) позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації вартості частини квартири – задоволено. Припинено права власності на частини квартири АДРЕСА_1 , за ОСОБА_3 , шляхом стягнення компенсації її вартості у сумі 337938 (триста тридцять сім тисяч дев`ятсот тридцять вісім гривень) 75 коп., з ОСОБА_1 
02.11.2023 старшим державним виконавцем Ірпінського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дихніч В.І. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з № 73191073 з примусового виконання виконавчого листа № 367/3018/21, виданого 15.09.2023 Ірпінським міським судом Київської області, у зв`язку зі сплатою боргу у повному обсязі.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтею 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Частиною першою статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства (частини перша, друга статті 319 ЦК України).
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
У статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Дослідивши матеріали справи суд встановив, що позивач ОСОБА_1 є власником 3/4 частки квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .
Так, рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 20.09.2022 у справі № 367/3018/21 (провадження № 2/367/2074/2022) припинено права власності на частини квартири АДРЕСА_1 , за ОСОБА_3 , шляхом стягнення компенсації її вартості у сумі 337938 (триста тридцять сім тисяч дев`ятсот тридцять вісім гривень) 75 коп., з ОСОБА_1 .
Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивачем зазначено, що рішенням суду від 20.09.2022 у межах заявлених позовних вимог, між сторонами як співвласниками, у порядку ст.364 ЦПК України поділено спільне майно, шляхом припинення права власності ОСОБА_2 на частку у майні та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсації за частку у спільному майні. Проте, питання про визнання права власності за ОСОБА_1 на частки у спільному майні, вказаним рішенням суду не вирішувалося, а тому позивач позбавлена можливості звернутися до органу реєстрації речових прав на нерухоме майно, для здійснення реєстрації частки спірної квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , за яку нею сплачено компенсацію відповідачу.
Статтею 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Як видно з матеріалів справи, 04.12.2025 від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшла заява про визнання позову у якій останній повідомив, що отримав від позивача грошову компенсацію вартості частини вказаної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно з приписами частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень.
Згідно з пунктом 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості.
Аналіз зазначених приписів Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» свідчить про те, що державний реєстратор одночасно зі здійсненням реєстрації припинення речового права проводить державну реєстрацію набуття відповідного права чи обтяження шляхом виконання судового рішення про одночасне визнання такого речового права або шляхом відновлення попереднього запису про речові права.
Речові права на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають, змінюються та припиняються з моменту такої реєстрації (частина друга статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
Стаття 365 ЦК України регулює правовідносини щодо припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Водночас реалізація співвласником свого суб`єктивного права, передбаченого зазначеною статтею (подання відповідного позову з доведенням обставин, передбачених частиною першою статті 365 ЦК України, внесення вартості частки відповідача на депозитний рахунок суду), спрямована не лише на припинення правовідношення спільної власності (пункт 7 частини другої статті 16 ЦК України), а саме на набуття відповідного права за рахунок припинення права власності іншого співвласника, що передбачене пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України (визнання права).
Набуття права власності позивачем на припинену частку відповідача у спільному майні в порядку статті 365 ЦПК України відповідає визначеній частиною п`ятою статті 11 ЦК України підставі виникнення цивільних прав та обов`язків.
Диспозитивність - це один з базових принципів судочинства, керуючись яким, позивач самостійно вирішує, які позовні вимоги заявляти. Суд позбавлений можливості формулювати позовні вимоги замість позивача. Якщо особою заявляється належна позовна вимога, яка може її ефективно захистити, суди не повинні відмовляти у її задоволенні виключно з формальних міркувань. Така відмова призведе до необхідності особи повторно звертатись до суду за захистом своїх прав (які при цьому могли бути ефективно захищені), що невиправдано затягне вирішення справи по суті (пункт 118 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс21)).
З урахуванням наведеного, суд вважає, що вимога про визнання за позивачем права власності на раніше належну відповідачу частку у праві спільної власності на неподільне майно є тією вимогою, яка забезпечує досягнення мети поданого позову, а задоволення такої вимоги призводить до остаточного вирішення спору між сторонами.
Відтак, враховуючи вказані вище обставини справи, а саме: припинення на підставі рішення суду права власності за відповідачем на частку спірної квартири та компенсацію позивачем вартості частки відповідача у спірній квартирі, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та визнання за ОСОБА_1 права власності на частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 . 
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-89, 258, 259, 263-265, ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності – задовольнити.
Визнати за ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації проживання: АДРЕСА_2 ) право власності на 1/4 частку квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яка належала ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту проголошення рішення.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Я.М. Третяк