Справа № 352/964/26 
Провадження № 33/4808/375/26 
Категорія ч.1 ст.184 КУпАП 
Головуючий у 1 інстанції ГРИНЬКІВ Д. В. 
Суддя-доповідач Кукурудз 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2026 року м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Кукурудз Б.І., з участю заявника ОСОБА_1 , розглянувши адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Тисменицького районного суду від 21.04.2026 року відносно ОСОБА_2 за ч.1 ст.184 КУпАП,-
в с т а н о в и в:
З матеріалів справи слідує, що 31.03.2026 року о 14 год. 22 хв. в АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 ухилилась від виконання передбачених законодавством батьківських обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя щодо своїх малолітніх дітей, а саме: в будинку було не прибрано, відсутня їжа для дітей, чим порушила ст.150 Сімейного кодексу України.
Постановою Тисменицького районного суду від 21.04.2026 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП , та накладено на неї адміністративне стягнення у виді попередження. Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 665 грн. 60 коп.
В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 вважає постанову Тисменицького районного суду незаконною, оскільки судом порушено норми матеріального та процесуального права. Окрім того, судом першої інстанції не встановлено факту вчинення нею протиправної дії чи бездіяльності, що підпадає під визначені законом ознаки адміністративного правопорушення, чим порушено її права. 
Вказує, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою, докази вчинення нею адміністративного правопорушення відсутні, суд недостатньо уважно дослідив матеріали справи, спрощено та буквально формально підійшов до аналізу наявних доказів та розгляду справи в цілому, в ухваленій постанові суд першої інстанції стисло, не розгорнуто виклав позицію, чим здійснив неповноту даної справи. Зазначає, що фабула правопорушення не містить ознак, що передбачені ч. 1 ст. 184 КУпАП, оскільки відсутнє зазначення конкретних фактів ухилення нею від виконання конкретних передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання її дітей.
Просить постанову суду першої інстанції скасувати, провадження у справі відносно неї за ч.1 ст.184 КУпАП закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.
До початку апеляційного розгляду справи ОСОБА_1 подав письмові пояснення щодо апеляційної скарги ОСОБА_2 . Просить врахувати його пояснення, апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, постанову Тисменицького районного суду від 21.04.2026 року без змін. 
В судове засідання ОСОБА_2 та її захисник в третє не з`явилися, хоча про дату та час місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07 липня 1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.
В цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Таким чином, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддя вважає за можливе розглянути справу без участі особи, що притягується до адміністративної відповідальності та її захисника за наявними матеріалами справи.
Заслухавши ОСОБА_1 , вивчивши матеріали адміністративної справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Нормами ст.280 КУпАП визначено, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Суд апеляційної інстанції вважає, що суддею суду першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_2 31.03.2026 року близько 14.22 год. ухилилася від виконання своїх обов`язків щодо виховання своїх малолітніх дітей, а саме в будинку було не прибрано, відсутня їжа для дітей, чим порушила ст.150 Сімейного кодексу України.
Крім того, її вина у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, підтверджується зібраними по справі доказами, а саме:
- даними протоколу про адміністративне правопорушення від 07 квітня 2026 року, серії ВАД № 737375, рапортом лейтенанта поліції Гураль І, довідкою про результати проведення перевірки інформації викладеної у зверненні від 08.04.2026 року, заявою ОСОБА_1 про неналежне виконання батьківських обов`язків та порушення прав дітей, письмовими поясненнями ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , свідоцтвом про народження ОСОБА_3 , відеоматеріалами, що містяться на оптичному диску. 
Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ч. 1 ст. 184 КУпАП, відповідальність за цим законом настає в разі ухилення батьків або осіб, що їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що ОСОБА_2 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП.
Невизнання ОСОБА_2 своєї вини, суд апеляційної інстанції розцінює, як бажання уникнути від адміністративної відповідальності, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують факт вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП.
Доводи апелянта про те, що диспозицією ч. 1 ст. 184 КУпАП передбачена відповідальність за ухилення батьків від виконання обов`язків щодо неповнолітніх дітей, а діти ОСОБА_2 є малолітніми, тому остання не може нести відповідальність за даною статтею КУпАП, є необґрунтованим.
Суд апеляційної інстанції вважає, що у даному випадку законодавець мав на увазі саме вік дитини, яка недосягла повноліття, тому при розгляді справи такої категорії не мають значення юридичні визначення «малолітня особа» та «неповнолітня особа» відповідно до ЗУ «Про охорону дитинства».
Доводи апелянта про, те що вона не порушувала жодного з обов`язків, передбачених ст. 150 Сімейного Кодексу України, також є необгрунтованими.
Так, згідно ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Враховуючи, що згідно матеріалів справи ОСОБА_2 не забезпечує дітей належними умовами проживання, в будинку було не прибрано, відсутня їжа для дітей, то у даному випадку такі обставини і впливають на здоров`я дитини, її духовний та маральний розвиток.
При накладенні адміністративного стягнення, суд відповідно до ст. 33 КУпАП враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, її майновий стан, обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, суд першої інстанції вірно вважав, за необхідне накласти на неї адміністративне стягнення у виді попередження, в межах санкції ч. 1 ст. 184 КУпАП, так як застосування до неї цього стягнення буде достатнім для її виховання в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як нею самою, так і іншими особами.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції від 21.04.2026 року скасуванню не підлягає, а апеляційну скаргу правопорушниці ОСОБА_2 слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.294 КУпАП,- 
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Постанову Тисменицького районного суду від 21.04.2026 року відносно ОСОБА_2 за ч.1 ст.184 КУпАП залишити без змін.
Постанова остаточна і оскарженню не підлягає.
Суддя Івано-Франківського 
апеляційного суду Б.І. Кукурудз