Номер провадження: 22-ц/813/971/26 
Справа № 504/5577/23
Головуючий у першій інстанції Барвенко В.К.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.03.2026 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Сєвєрової Є.С., Таварткіладзе О.М.
за участю секретаря: Турик А.Ф.к.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» про зобов`язання виключити заборгованість за спожитий природній газ, стягнення моральної шкоди, судових витрат, на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області, постановлене під головуванням судді Барвенко В.К. 24 жовтня 2024 року у м. Доброслав Одеської області, -
встановила:

У грудні 2023 року представник ОСОБА_1 звернувся із позовом до суду до ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», у якому просив: зобов`язати відповідача виключити з обліку по особовому рахунку № НОМЕР_1 ОСОБА_1 за житловим будинком АДРЕСА_1 заборгованість попередніх (попереднього) власників (власника) житлового будинку за період до 25 квітня 2023 року; стягнути з відповідача завдану моральну шкоду в сумі 10000,00 грн., витрати по судовому збору та правничій допомозі.
Позивач стверджував, що 25 квітня 2023 року ОСОБА_1 за договором купівлі- продажу придбала у власність житловий будинок АДРЕСА_1 .
24 травня 2023 року ОСОБА_1 подала до ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» заяву - приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, яку пізніше датувала 12 червня 2023 року разом із всіма правовстановлюючими документами.
Відповідачем позивачу було присвоєно особовий рахунок № НОМЕР_1 .
Після актуалізації даних позивача як нового споживача, за допомогою чат-боту Телеграм, позивач отримала повідомлення, згідно з яким за її особовим рахунком обліковується заборгованість за спожитий природній газ в сумі 54855,76 грн.
Як стверджувала позивач, колишній власник житлового будинку ОСОБА_2 не передав показники лічильника обліку спожитого природнього газу відповідачу.
За зверненням позивача, відповідач провів перерахунок заборгованості, а саме на загальну суму 42350,59 грн., та списання фактично спожитих об`ємів газу в загальному обсязі 5316,85 кубометрів.
На час подання позову за позивачем обліковувалась заборгованість 12211,40 грн.
ОСОБА_1 зазначала, що згідно історії нарахувань та показників лічильника, які надаються позивачем щомісяця, заборгованість на суму 12211,40 грн. виникла до травня 2023 року за попередні роки, тобто за попереднім власником житлового будинку.
В теперішній час, відповідач відмовився відкоригувати вказану заборгованість.
Тим самим, як стверджувала ОСОБА_1 , вона зазнала моральних страждань, вимушена змінити свій розпорядок дня, звертатись по правничу допомогу адвоката, витрачати свої фізичні сили та свій вільний час на захист своїх порушених прав відповідачем.
Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 24 жовтня 2024 року позов ОСОБА_1 було задоволено частково.
Зобов`язано ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» виключити з обліку по особовому рахунку № НОМЕР_1 ОСОБА_1 за житловим будинком АДРЕСА_1 заборгованість попередніх (попереднього) власників (власника) житлового будинку за період до 25 квітня 2023 року.
Стягнуто з ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» на користь ОСОБА_1 відшкодування завданої моральної шкоди в сумі 500,00 грн. та 2500,00 грн. витрат на правничу допомогу.
В решті позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
В апеляційній скарзі представник ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не встановлено наявність належних та допустимих доказів відсутності заборгованості за спожитий природний газ за особовим рахунком № НОМЕР_2 , за яким обліковується заборгованість в сумі 12864,66 грн.; позивачем не надано жодних доказів завдання їй моральної шкоди; ненадання представником позивача детального опису виконаних робіт є підставою для відмови у розподілі витрат на правничу допомогу, що не було враховано судом першої інстанції.
Сторони про розгляд справи на 17 березня 2026 року були сповіщені належним чином, у судове засідання з`явились ОСОБА_1 , представник ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України». 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представник ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Як вбачається з матеріалів справи, 25 квітня 2023 року ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу придбала у власність житловий будинок АДРЕСА_1 .
12 червня 2023 року ОСОБА_1 підписала та подала до ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» заяву-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам.
Відповідачем позивачу було присвоєно особовий рахунок № НОМЕР_1 .
Після актуалізації даних позивача, як нового споживача, за допомогою чат-боту Телеграм позивач отримала повідомлення, згідно з яким за її особовим рахунком обліковується заборгованість за спожитий природній газ в сумі 54855,76 грн.
З довідки абонвідділу АТ «Одесагаз» вбачається, що заборгованість за особовим рахунком у розмірі 54855,76 грн. існувала станом на квітень та травень 2023 року.
Також вказана заборгованість прослідковується із листа-відповіді ТОВ «ГК «Нафтогаз України» від 27 липня 2023 року.
Згідно ст. ст. 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
Згідно ст. 322 ЦК України, на власника покладається тягар утримання майна.
Однак, як правильно зазначено судом першої інстанції, новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Договори про надання послуг не обтяжують майна.
Таким чином, діючим законодавством не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не оговорено в договорі купівлі-продажу.
Подібні за змістом правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 686/6276/19 (провадження № 61-3604 св 20), від 14 вересня 2022 року у справі № 201/1807/21 (провадження № 61-2572 св 22), від 12 жовтня 2022 року у справі № 312/44/20 (провадження № 61-13033 св 20) та інших.
Як вбачається з матеріалів справи, договір купівлі- продажу житлового будинку АДРЕСА_1 від 25 квітня 2023 року, згідно з яким позивачка стала власником житлового будинку, не містить застережень про переведення боргу попереднього власника й не містить згоди кредитора на таку заміну, що узгоджується з положеннями ст. 520 ЦК України (заміна боржника у зобов`язанні).
Таким чином, у даному випадку позивач не вчиняла правочинів щодо прийняття боргу з оплати послуг з газопостачання, інших комунальних послуг попередніх власників вказаної квартири, а відтак, на неї не може бути покладено обов`язок зі сплати вказаної заборгованості, нарахованої відповідачем попереднім власникам, тобто до набуття позивачем у власність будинку.
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги про виключення з обліку по особовому рахунку № НОМЕР_1 ОСОБА_1 за житловим будинком АДРЕСА_1 заборгованість попередніх (попереднього) власників (власника) житлового будинку за період до 25 квітня 2023 року, є доведеними та такими, що підлягають задоволенню.
Щодо відшкодування моральної шкоди.
Частиною 1 та 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
У п. 3 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року (з наступними змінами) Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Згідно чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
У даному випадку, факт спричинення позивачці моральної шкоди знайшов своє підтвердження під час розгляду справи в судовому порядку, зокрема, ОСОБА_1 спричинено моральну шкоду постійним «терором» з боку відповідача за допомогою телеграм – ботів, постійних протиправних дзвінків працівників відповідача, що призвело до втрати здорового сну, постійного перебування у нервовому стані та безсиллі від протиправних дій відповідача.
Факт бездіяльності відповідача також знайшов своє підтвердження, що повністю доведено наданими письмовими доказами.
Таким чином, суд першої інстанції, з урахуванням тривалості страждань позивача, їх характеру, об`єму зусиль відновлення втрат немайнового характеру, дійшов правильного висновку, що справедливою, виваженою та помірною буде сатисфакція моральної шкоди в сумі 500 грн.
Щодо витрат на правничу допомогу.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач просила стягнути з відповідача витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги, у сумі 10500 грн.
Частиною 1 ст. 133 ЦПК України визначено перелік витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі є витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 59 Конституції України гарантується право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Представництво інтересів в суді, як форма правничої допомоги, полягає у сприянні особи у здійсненні нею права на захист, що є способом реалізації нею її прав та обов`язків, у разі неможливості з певних причин взаємодіяти із учасниками правових відносин. Одним із видів представництва є представництво за договором, тобто письмовою угодою, якою особа уповноважує іншу особу представляти її інтереси у правових право відношеннях, як із судом так і з учасниками судового процесу.
Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Статтею 59 Конституції України гарантується право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Представництво інтересів в суді як форма правничої допомоги полягає у сприянні особи у здійсненні нею права на захист, що є способом реалізації нею її прав та обов`язків, у разі неможливості з певних причин взаємодіяти із учасниками правових відносин.
Одним із видів представництва є представництво за договором, тобто письмовою угодою, якою особа уповноважує іншу особу представляти її інтереси у правових правовідношеннях, як із судом так і з учасниками судового процесу.
Стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата),підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Аналізуючи викладені вище норми права, слід зазначити, що підставою для відшкодування відповідних судових витрат є детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також відповідні докази на підтвердження таких витрат.
Водночас, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та (або) значення справи для сторони (постанова Верховного Суду від 23 червня 2022 року у справі 607/4341/20).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 19 лютого 2020 року, справа № 755/9215/15-ц).
Як вбачається з матеріалів справи, до заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу позивачем додано договір, додаткову угоду до договору, акт прийому передачі виконаних робіт, що не може вважатись розрахунком - детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, оскільки у ньому відсутній детальний опис витраченого адвокатом часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги, подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Суд першої інстанції, врахувавши невелику складність справи, об`єм правничої допомоги, доказів, необхідних для збирання та вивчення адвокатом, дійшов обґрунтованого висновку, що розумною, справедливою та достатньою сумою відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката буде сума у розмірі 2500 грн.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявлених вимог, визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.
Також колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги представника ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм повну, всебічну та об`єктивну оцінку у своєму рішенні, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (п. 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).
Крім того, зазначені доводи не вказують на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на незаконність судового рішення, і не можуть бути визначальними при ухваленні судового рішення.
При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 24 жовтня 2024 року постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -
постановила:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» - залишити без задоволення.
Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 24 жовтня 2024 року — залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 25 травня 2026 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді Є.С. Сєвєрова

О.М. Таварткіладзе