ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 595/128/26 пров. № А/857/14656/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді: Запотічного І.І.,
суддів: Довгої О.І., Шинкар Т.І.,
за участю секретаря судового засідання: Василюк В.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 23 лютого 2026 року (суддя Содомора Р.І., ухвалене в м. Бучач) у справі № 595/128/26 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення №R137382 від 22 жовтня 2025 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП у вигляді накладення штрафу у розмірі 17000 грн.
Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 23 лютого 2026 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, його оскаржив позивач- ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду, та з наведених в ній підстав, покликаючись на те, що оскаржуване судове рішення прийнято на підставі: неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 23 лютого 2026 року у справі № 595/128/26 (провадження № 2-а/595/27/2026). Ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити. Скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № R137382 від 22 жовтня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 17 000 гривень. Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за частиною третьою статті 210 КУпАП.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт, зокрема зазначає, що ключовим доказом у справі суд визнав «витяг з ЄДРПВР» або роздруківки, які відповідач називає реєстровими, з яких нібито випливає, що позивач 28.02.2024 проходив ВЛК і має висновок про непридатність у мирний час та обмежену придатність у воєнний час. При цьому, зазначає, що позивач послідовно і категорично заперечував проходження ВЛК у 2024 році, заперечував отримання направлення на ВЛК, заперечував прибуття і підписання будь-яких документів, а відповідач, усвідомлюючи наявність спору щодо базового факту, не подав первинних документів медичного огляду. Вважає, що суд не мав права визнавати доведеним факт проходження ВЛК і статус придатності лише на підставі неідентифікованих роздруківок. Рішення ВЛК, довідка ВЛК, постанова комісії або медичний висновок встановленої форми є первинними документами, які створюють юридичні наслідки. Реєстр є похідним інструментом обліку і не може підміняти первинний документ, якщо йдеться про встановлення факту медичного огляду та категорії придатності. Суд мав перевірити, який документ став підставою для внесення відомостей до реєстру, ким він виданий, за яких умов, і чи стосується він саме позивача. Вважає, що без цього суд фактично визнав належним доказом інформаційний слід без джерела, що суперечить вимогам допустимості і достовірності доказів. Також, зазначає, що суд не встановив, на підставі якого саме рішення ВЛК позивача віднесено до тієї категорії осіб, на яких поширюється пункт 2 розділу II Закону № 3621-IX. Вважає, що без первинного документа суд не може стверджувати, що позивач підпадає під дію перехідної норми. Також, вважає, що окремою підставою для висновку про незаконність рішення є те, що суд фактично визнав належним доказом будь-які роздруківки, подані відповідачем, без підтвердження їх походження і без перевірки реквізитів.
Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явились та явки уповноважених представників в судове засідання не забезпечили, що відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України не перешкоджає розгляду справи без їхньої участі. 
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що 22 жовтня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 на ОСОБА_1 винесено постанову № R137382 від 22.10.2025 про адміністративне правопорушення, якою на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн. 
Як вбачається з даної постанови, що за результатом вивчення відомостей та реєстрової інформації Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, встановлено, що ОСОБА_1 не пройшов (відмовився від проходження) ВЛК (п.2 розділу ІІ ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист», чим допустив порушення правил військового обліку. Враховуючи, що ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП, накладено штраф у розмірі 17 000 грн.
ОСОБА_1 не погодившись з даною постановою ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся в суд з даним позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції зробив висновок, що з урахуванням встановлених у справі обставин та норм законодавства, постанова №R137382 від 22 жовтня 2025 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності відповідно за ч. 3 ст. 210 КУпАП є правомірною та не підлягає скасуванню.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Частиною 3 ст.210 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, що вчинено в особливий період.
Отже, порушення правил військового обліку в особливий період є підставою для притягнення призовників, військовозобов`язаних, резервістів до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП.
Частиною 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення
У спірному випадку встановлено, що оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП, а суть порушення полягала у не проходженні (відмови від проходження) ВЛК.
Відповідно до п.69 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою КМУ №560 від 16.05.2024, у разі проходження резервістами та військовозобов`язаними медичного огляду під час мобілізації та/або воєнного стану строк дії довідки з висновком щодо придатності до військової служби становить один рік.
У свою чергу, п.68 Порядку передбачено, що резервісти та військовозобов`язані, які в мирний час були призначені на комплектування військових частин (установ) з врученням мобілізаційних розпоряджень під час мобілізаційного розгортання Збройних Сил та інших військових формувань, призиваються на військову службу під час мобілізації, на особливий період за результатами раніше пройдених медичних оглядів та їх опитування про наявність або відсутність скарг на стан здоров`я. Резервісти або військовозобов`язані, у яких відсутні скарги на стан здоров`я, на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду не направляються.
Особи, які не проходили медичний огляд, або в яких закінчився строк дії рішення (постанови) про придатність до військової служби, або які були визнані обмежено придатними та не проходили повторний медичний огляд з метою визначення їх придатності до військової служби (за винятком тих, які визнані в установленому порядку особами з інвалідністю) направляються на військово-лікарську комісію.
Отже, Порядком передбачено те, що у разі коли у осіб, в яких, зокрема, закінчився строк дії рішення постанови) про придатність до військової служби, направляються на військово-лікарську комісію.
При цьому, наведені вище положення вказаного Порядку, як і інші нормативно-правові акти, не передбачають обов`язку військовозобов`язаного самостійно (без направлення) проходити ВЛК щорічно під час дії воєнного стану.
Доказів того, що позивач направлявся для проходження ВЛК до 22.10.2025 (дата винесення оскаржуваної постанови) відповідачем суду не надано.
Суд першої інстанції, обгрунтовуючи необхідність вчинення військовозобов`язаним самостійних дій для проходження ВЛК, послався на положення п.2 Прикінцевих та перехідних Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» від 21.03.2024 3621-ІХ, яким передбачено: «Установити, що громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), з дня набрання чинності цим Законом зобов`язані до 5 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. Такі громадяни зобов`язані самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України - до Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів України - до відповідного підрозділу розвідувальних органів України) або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду».
В той же час, суд першої інстанції не врахував того, що обов`язок щодо повторного проходження ВЛК, визначений вказаним Законом, стосується осіб, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю).
У свою чергу, відповідачем не доведено, а матеріали справи не свідчать про те, що позивач, до набрання чинності Законом №3621-ІХ, був визнаний обмежено придатними до військової служби. Крім цього позивач категорично заперечив проходження ВЛК у 2024.
Щодо наявних в матеріалах справи даними витягу про результати проходження ВЛК ОСОБА_1 , зазначена реєстраційна дата рішення ВЛК – 28.02.2024, до військової служби непридатний в мирний час, обмежено придатний у воєнний час апеляційний суд зазначає наступне.
Апеляційний суд погоджується з доводами апелянта про те, що рішення ВЛК, довідка ВЛК, постанова комісії або медичний висновок встановленої форми є первинними документами, які створюють юридичні наслідки. Реєстр є похідним інструментом обліку і не може підміняти первинний документ, якщо йдеться про встановлення факту медичного огляду та категорії придатності. А відтак, без первинного документа передчасно стверджувати, що позивач підпадає під дію перехідної норми.
Підсумовуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про недоведеність відповідачем вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.210 КУпАП, що свідчить про необґрунтованість притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
З цих підстав суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову.
У зв`язку із задоволенням позову на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань відповідача за подання позову 532, 48 грн, за подання апеляційної скарги 798,72 грн, а всього 1331,20 грн.
На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.315, ст.ст.317, 321, 325 КАС України,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 23 лютого 2026 року у справі № 595/128/26 скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити.
Скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № R137382 від 22 жовтня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 17 000 гривень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 1331,20 грн.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	І. І. Запотічний 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	Т. І. Шинкар  	
Повне судове рішення складено 15.06.2026