Справа №345/1669/25 
Провадження № 2/345/36/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04.05.2026 м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі
головуючого судді Сирка Й. Й.,
з участю секретаря судового засідання Слободян Т. Я.,
представника позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача Сметанікова А. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 
ВСТАНОВИВ:

10.04.2025 громадянка Республіки Польща ОСОБА_2 , від імені якої діє її представник ОСОБА_1 , звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просить стягнути з останнього 159 204,36 грн суми заданої шкоди, з якої 133 604,36 грн – матеріальна шкода, 20 000,00 грн – моральна та 5 600,00 грн понесених витрат на переклад документів з польської на українську мову.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 26.07.2023 о 17:15 у с.Боднарів Калуського району Івано-Франківської області належним позивачці на праві власності автомобілем марки «Suzuki Vitara», д.н.з. НОМЕР_1 , керував її батько ОСОБА_4 . Під час руху водій іншого транспортного засобу марки «Mercedes-Benz Sprinter», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_3 , не вибрав безпечну швидкість руху, не дотримався безпечної дистанції та інтервалу, допустивши зіткнення з вищенаведеним транспортним засобом, внаслідок чого обидва автомобілі отримали механічні ушкодження. 02.08.2023 постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області відповідача у цій справі визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, із накладенням на нього стягнення у вигляді штрафу розміром 850,00 грн. 
На момент настання ДТП відповідальність водія ОСОБА_3 , як власника транспортного засобу, була застрахована згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АТ 4181636 у ПАТ «НАСК «Оранта»». Потерпілою особою повідомлено зазначеного вище страховика про дорожньо-транспортну пригоду, однак страхове відшкодування позивачці не виплачувалося.
Позивачка зазначає, що належний їй автомобіль на час настання ДТП був застрахований на території Республіки Польща за договором добровільного майнового страхування (типу КАСКО) у страховика PZU.PL. Відтак, ОСОБА_5 вирішила звернутися до свого страховика із заявою про виплату страхового відшкодування. Страховик виплатив виконавцю робіт (станції технічного обслуговування) ТОВ «AUTO WATKEM SP.Z O.O.» 24 860,00 польських злотих. Однак для ремонту автомобіля після ДТП позивачкою додатково сплачено 12.10.2023 4 500,00 та 15.01.2024 7 739,00 польських злотих відповідно (в позові зазначає й суму 7 940,00 польських злотих). Додавши загальну суму непокритих страховиком за договором майнового страхування та понесених реально за власні кошти витрат в сумі 12 440,00 польських злотих на ремонт автомобіля, взявши до розрахунків офіційний обмінний курс Національного банку України станом на 27.03.2025, позивачка просить суд стягнути з відповідача завдану їй матеріальну шкоду внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 133 604,36 грн.
Надалі в своєму позові ОСОБА_2 наголошує, що фактично отримане нею страхове відшкодування за договором добровільного страхування майна в сумі 24 860,00 польських злотих уже перевищило встановлений у полісі обов`язкового страхування цивільної відповідальності ПАТ «НАСК «Оранта» ліміт відповідальності цього страховика за спричинену водієм ОСОБА_3 шкоду майну третім особам. При цьому, право вимоги щодо відшкодування витрат у межах реально виплаченої страхової суми (суброгація) належить лише страховій компанії PZU.PL, яка замість потерпілої особи вправі заявляти такі вимоги страховику винуватця. Отже, позивачка не має жодних матеріальних претензій до ПАТ «НАСК «Оранта». Покликаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 (справа № 14-176цс18), стверджуючи, що її страховою компанією не компенсована завдана матеріальна шкода у розмірі 133 604,36 грн, позивачка вважає, що зазначена шкода має бути компенсована за рахунок безпосереднього винуватця ДТП.
Крім того, посилаючись на те, що зазнала моральних страждань та переживань за життя і здоров`я батька, який безпосередньо керував у момент ДТП автомобілем, зважаючи на пошкодження належного їй майна, у позивачки порушився звичний спосіб життя, погіршився сон, вона навіть користувалася громадським транспортом, відклала багато справ, змушена звертатися за правничою допомогою та вирішувати питання звернення до суду. Завдану моральну шкоду оцінює в розмірі 20 000,00 грн. 
Понесені витрати на залучення перекладача в розмірі 5 600,00 грн документально підтверджені, які також просить стягнути з відповідача за результатами розгляду справи.
Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14.04.2025 відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження.
У відзиві на позовну заяву від 06.06.2025 (а.с.64-68) представник відповідача, адвокат Сметаніков А. В., заперечив позовні вимоги у повному обсязі. Зазначив, що страховиком-нерезидентом за договором добровільного страхування майна відшкодовано позивачці не вартість ремонтних робіт належного їй автомобіля, адже вартість такого ремонту перевищила 70% ринкової вартості пошкодженого транспортного засобу. Відшкодування завданої позивачі шкоди має здійснюватися відповідно до законодавства України згідно з чинним на дату настання ДТП Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV (далі – Закон № 1961). На переконання автора відзиву, ПАТ «НАСК «Оранта» всупереч вимогам закону не проводила огляд пошкодженого та належного позивачці на праві власності автомобіля та не визначила розміру заподіяних потерпілій особі збитків. В матеріалах справи немає доказів відмови ПАТ «»НАСК «Оранта» у виплаті позивачці страхового відшкодування замість ОСОБА_3 , якого дійсно суд визнав винним у скоєнні ДТП. Окремо наголошує, що у встановленому законодавством України про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів порядку ніхто не оцінював розмір спричиненої потерпілій особі шкоди. Визначення об`єктивного розміру такої шкоди можливе лише у спосіб призначення судом автотоварознавчої експертизи. Щодо заявлених вимог ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди, то в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували наявність самої шкоди.
В письмових поясненнях від 28.04.2025 (а.с. 24-27) третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, ПАТ «НАСК «Оранта» підтвердила, що цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3 за завдану третім особам матеріальну шкоду на день настання страхового випадку була застрахована полісом № АТ 4181636, ліміт відповідальності страховика – 160 000,00 грн. Із повідомленням про ДТП до страхової компанії звернувся батько позивачки. Заяву про виплату страхового відшкодування потерпіла особа не подавала, відтак страхове відшкодування позивачці не виплачувалося.
Своїм правом на подання відповіді на відзив позивачка та її представник не скористалися з невідомих для суду причин.
Ухвалою суду від 06.06.2025 задоволено клопотання сторони відповідача, поновлено пропущений з поважних причин строк для подання відзиву на позовну заяву. Цього ж дня ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача, адвоката Шевченка К. Т., про витребування доказів. Витребувано від ПАТ «НАСК «Оранта» докази направлення відповідним страховиком свого працівника чи експерта на місце настання страхового випадку та / або до місцезнаходження пошкодженого автомобіля позивачки, а також підтверджуючі документи про розмір визначеного страховиком збитку потерпілій особі внаслідок ДТП.
Частково виконавши ухвалу суду 12.06.2025, ПАТ «НАСК «Оранта» надіслано копію протоколу (акта) від 09.08.2023, який складено та підписано працівником зазначеного вище страховика ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , у якому описано за результатами проведеного огляду в тому числі перелік отриманих внаслідок ДТП 26.07.2023 ушкоджень автомобілем позивачки (а.с.82-84).
Ухвалою суду від 14.07.2025 задоволено клопотання представника відповідача про визнання обов`язковою явки представника ПАТ «НАСК «Оранта» в підготовче судове засідання.
В підготовчому судовому засіданні 05.08.2025 представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, адвокат Баран В. В., повідомив, що страхова компанія не виплачувала потерпілій ОСОБА_9 страхове відшкодування, однак з тих мотивів, що остання вже отримала за укладеним договором добровільного страхування майна від страховика-нерезидента виплату, яка перевищує ліміт відповідальності ПАТ «НАСК «Оранта» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Просив надалі розглядати справу без представника третьої особи у цій справі.
Ухвалою суду від 05.08.2025 від ПАТ «НАСК «Оранта» витребувано додатково за клопотанням представника позивача копії виготовлених під час огляду 09.08.2023 пошкодженого автомобіля позивачки фотографій, які надіслані до суду 11.08.2025.
Ухвалою суду від 14.10.2025 задоволено клопотання представника відповідача, призначено автотоварознавчу експертизу у справі, проведення якої доручено експертам Івано-Франківського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. На час проведення експертизи провадження у справі зупинено.
Враховуючи відсутність необхідного програмного забезпечення, 13.11.2025 матеріали справи повернуті експертною установою до суду.
14.11.2025 провадження у справі поновлено ухвалою суду.
12.12.2025 задоволено клопотання представника відповідача, проведення автотоварознавчої експертизи долучено ухвалою суду провести в іншій установі - Івано-Франківському НДЕКЦ МВС України.
У клопотанні від 30.01.2026 експерт зазначеної вище установи просив суд надати для проведення експертизи додаткові матеріали, однак 06.03.2026 представник відповідача відмовився від проведення експертизи враховуючи неможливість надання додаткових матеріалів, просив закінчити підготовче провадження у справі, яку призначити до розгляду по суті. Інша сторона у справі також не заперечувала щодо необхідності розгляду справи по суті.
Ухвалою суду від 25.03.2026 підготовче провадження у справі закрито.
04.05.2026 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення з відкладенням виготовлення його повного тексту на строк не більше десяти днів.
В судовому засіданні 23.04.2026 представник позивачки підтримав заявлений позов з викладених у ньому підстав. Не заперечував щодо можливості розгляду справи за відсутності позивачки, яка повідомлена про дату, час і місце відповідного розгляду. 
Представник відповідача позов заперечив з викладених у відзиві підстав. Додатково пояснив, що ПАТ «НАСК «Оранта» безпідставно стверджує про відсутність свого зобов`язання перед позивачкою, а намагається уникнути відповідальності за полісом обов`язкового страхування цивільної відповідальності ОСОБА_3 в межах установленого ліміту перед третіми особами. В матеріалах справи немає доказів виставлення польською страховою компанією PZU.PL будь-яких вимог до третьої особи в цій справі. У деліктних відносинах боржником виступає страховик завдавача шкоди. Але законодавство України не передбачає можливості пред`явлення страховиком-нерезидентом, який виплатив страхове відшкодування іноземному громадянину за договором добровільного страхування транспортного засобу, що ушкоджений після ДТП на території України. Стороною позивача не надано доказів, яким є розмір завданої матеріальної шкоди, відповідний розмір на території України не визначався у встановленому порядку. При цьому, розмір шкоди, визначений страховиком-нерезидентом з огляду на ринкову вартість автомобіля позивачки на території Республіки Польща. Третя особа у справі помилково трактує зміст ст.29 Закону № 1961, а покладення на ОСОБА_3 обов`язку з відшкодування матеріальної шкоди без фінансової участі ПАТ «НАСК «Оранта» суперечить меті інституту обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідач у справі призваний на військову службу під час мобілізації, тому розгляд справи можливо здійснити за його відсутності.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про необхідність часткового задоволення позову виходячи з такого.
Суд установив, що ОСОБА_2 є власником транспортного засобу марки «Suzuki Vitara», д.н.з. НОМЕР_1 (а.с.40).
26.07.2023 о 17:15 сталася ДТП в с. Боднарів Калуського району Івано-Франківської області на вул. Шевченка за участі транспортного засобу марки «Suzuki Vitara», д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував батько позивачки ОСОБА_4 , і транспортного засобу марки «Mercedes-Benz Sprinter», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , внаслідок чого автомобілі зазнали механічних ушкоджень. Постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02.08.2023 у справі № 345/3636/23 водія ОСОБА_3 визнано винним у спричиненні ДТП із застосуванням до нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу розміром 850,00 грн. Постанова не містить відомостей про отримані ОСОБА_8 або іншою особою шкоди здоров`ю у вигляді тілесних ушкоджень (а.с.36). 
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 за шкоду, спричинену третім особам, застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта» з лімітом відповідальності страховика за спричинену матеріальну шкоду третім особам в розмірі 160 000,00 грн відповідно до полісу №АТ4181636 від 12.06.2023, термін дії якого закінчувався 12.06.2024 включно. Страхувальником за відповідним договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності вказаний ОСОБА_10 , РНОКПП НОМЕР_3 (а.с.25).
Відповідно до копії довідки про ДТП № 13526 від 03.08.2023 стосовно власника транспортного засобу марки «Suzuki Vitara», д.н.з. НОМЕР_1 , наявний поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу або поліс «Зелена картка» № 0965057 без зазначення дати видачі і строку дії відповідного документа (а.с. 38-39). 
Згідно з наданим до матеріалів справи та перекладеним у встановленому порядку копією кошторису ТОВ «AUTO-WATKEM» № PL20230811 від 14.09.2023 (а.с. 50-56) вартість ремонтних робіт пошкодженого автомобіля позивачки з податком на додану вартість складає 40798,03 польських злотих, що включає 6 175,00 злотих як вартість з усунення пошкоджень та 33 169,13 злотих – вартість запасних частин. Враховуючи необхідність утримання на ремонт в розмірі 8% - підсумок з ПДВ становить 37 534,19 польських злотих.
Як зазначено в перекладеному на українську мову листі страхової компанії PZU.PL від 20.09.2023 розмір виплаченого позивачці страхового відшкодування обчислений як різниця між вартістю транспортного засобу марки «Suzuki Vitara», д.н.з. НОМЕР_1 , в неушкодженому стані (49 700,00 польських злотих) і вартістю зазначеного автомобіля після ДТП (24 840,00 польських злотих), що становить 24 860,00 польських злотих (а.с.41).
На рахунок ТОВ «AUTO-WATKEM» страховою компанією PZU.PL перераховано 24 860,00 польських злотих з приміткою до рахунку-фактури цього товариства № 000006/FVB/24 від 12.01.2024 про сплату власником 4 500,00 та 7 940,00 злотих відповідно (а.с.47).
Однак відповідно до копій наданих стороною позивача письмових підтверджень Банку «Міленіум» (м. Варшава) 15.01.2024 з рахунку власника картки ОСОБА_11 (адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ТОВ «AUTO-WATKEM» (м.Ряшів, Республіка Польща) сплачено 7 739,00 злотих, а 12.10.2023 – 4 500,00 злотих. При цьому, в графі призначення платежу в першому з вищенаведених документів відомостей немає, тоді як в іншому – вказано про здійснену передоплату за ремонт транспортного засобу «Suzuki Vitara», д.н.з. НОМЕР_1 (а.с.48 зі зворотом на ньому).
Оскільки інших доказів в матеріалах справи немає, суд висновує, що не позивачка, а ОСОБА_11 , за рахунок власних коштів здійснила сплату на користь майстерні з ремонту автомобілів ТОВ «AUTO-WATKEM» у м.Ряшів Республіки Польща для усунення пошкоджень, отриманих внаслідок ДТП 26.07.2023 транспортним засобом марки Suzuki Vitara», д.н.з. НОМЕР_1 , грошову суму в загальному розмірі 12 239,00 польських злотих.
Таким чином, стороною позивача не доведено належними, достовірними і достатніми у своїй сукупності доказами факт понесених ОСОБА_2 витрат на ремонт належного їй на праві власності автомобіля марки «Suzuki Vitara», д.н.з. НОМЕР_1 , в сумі 12 440,00 злотих.
Покликання представника позивача на лист ТОВ «AUTO-WATKEM» від 12.01.2024 суд відхиляє, адже досліджений безпосередньо в засіданні перекладений на українську мову відповідний документ вказує на те, що насправді це копія рахунка-фактури салону автосервісу ТОВ «AUTO-WATKEM» від 12.01.2024, а в примітках цього сервісу лише вказаний коментар про надходження грошових коштів від страховика PZU.PL та власника без зазначення ідентифікуючих відомостей про цього власника (попри те, що відповідний рахунок-фактура оформлений на одержувача ОСОБА_2 ). У наданій копії перекладеного рахунку-фактури також помилково вказано про термін здійснення оплати – 13.01.2023, тоді як відповідний рахунок лише видано 12.01.2024.
Крім того, суд бере до уваги зміст позовної заяви у справі, в якій не зазначено відомостей, хто саме здійснив оплату грошових коштів в сумі 12 440,00 злотих 12.10.2023 та 15.01.2024 на користь майстерні з ремонту автомобілів ТОВ «AUTO-WATKEM» та існує розбіжність між розміром перерахованих коштів за даними банку і вищенаведеної майстерні.
Продовжуючи дослідження наданих сторонами доказів, суд зазначає, що відповідно до копії протоколу (акта) огляду пошкодженого транспортного засобу марки «Suzuki Vitara», д.н.з. НОМЕР_1 , від 09.08.2023, складеного працівником ПАТ «НАСК «Оранта» та підписаного ним і ОСОБА_8 , страховиком винуватця ДТП ОСОБА_3 вживалися передбачені Законом № 1961 заходи з метою встановлення та детального опису отриманих внаслідок ДТП ушкоджень належного позивачці автомобіля.
У листі від 19.09.2024 № 09-02/22/10463 (а.с.90) ПАТ «НАСК «Оранта» повідомляла ОСОБА_11 (за усним твердженням представника ОСОБА_1 вказана особа буцімто діяла від імені Дайчак Домінки на підставі довіреності) на її заяву про виплату страхового відшкодування від 03.09.2024 про відсутність для цього підстав згідно з вимогами ст.29 Закону № 1961, оскільки на відновлювальний ремонт пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля марки «Suzuki Vitara», д.н.з. НОМЕР_1 , заявниці сплачено страховиком за договором страхування майна 24 860,00 польських злотих.
Повторно у наданій на запит адвоката відповіді ПАТ «НАСК «Оранта» від 25.11.2025 №09-02/17-13925 вказано, що за наслідками ДТП з участю забезпеченого транспортного засобу марки «MERCEDES-BENZ 316 CDI», д.н.з. НОМЕР_4 , без зазначення відомостей щодо водія цього транспортного засобу, відповідальність якого застрахована полісом № АТ 4181636 від 12.06.2023, потерпілій особі у листі від 19.09.2024 № 09-02/22/10463 вже повідомлено про відсутність підстав для здійснення страхового відшкодування. Додатково зазначено, на користь страхової компанії PZU. SA третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору в цій справі виплату страхового відшкодування також не проводила, керуючись постановою НБУ №18 від 24.02.2022 (не уточнюючи положень відповідного нормативного акта). Неправильно зазначена у відповіді страховика інформація щодо марки та державного номерного знака забезпеченого полісом № АТ 4181636 від 12.06.2023 транспортного засобу судом сприймається як механічна описка. До того ж ОСОБА_11 з невідомих для суду причин чомусь вказана у листі ПАТ «НАСК «Оранта» потерпілою особою внаслідок ДТП, що мало місце 26.07.2023 (а.с.215).
Суд вказував у цьому рішенні, що стороною позивача не доведено належними і достатніми доказами факт спричинення потерпілій ОСОБА_9 винуватцем дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 невідшкодованої страховиком-нерезидентом PZU.PL матеріальної шкоди, еквівалент якої за офіційним курсом НБУ на 27.03.2025 становить 133 604,36 грн, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у відповідній частині.
Однак мотивуючи свою відмову у задоволенні позову в частині матеріальної шкоди необхідно додатково зазначити таке.
Частиною 6 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) встановлено, що постанови суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
За правилами ст. 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до положень ст.2-4 Конвенції про право, що застосовується до дорожньо-транспортних пригод від 04.05.1971, яка набула чинності для України з 18.12.2011, ця конвенція як міжнародно-правовий документ не застосовується в тому числі до зворотних вимог та суброгації настільки, наскільки це стосується страхових компаній. Правом, що застосовується, є внутрішнє право держави, у якій відбулася дорожньо-транспортна пригода. Передбачені конвенцією винятки із загального правила не застосовуються у випадках, коли до пригоди причетні два чи більше транспортних засобів, проте всі вказані транспортні засоби зареєстровано в одній і тій самій державі.
Отже, при вирішенні всіх питань щодо можливої виплати громадянці Республіки Польща ОСОБА_9 страхового відшкодування внаслідок ДТП, яке мало місце 26.07.2023 о 17:15 у с. Боднарів Калуського району Івано-Франківської області, а також відшкодування матеріальної і моральної шкоди за рахунок винуватця ДТП і (або) відповідального за його діяння страховика за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності необхідно керуватися законодавством України. 
Водночас, суд не заперечує право ОСОБА_2 на отримання страхового відшкодування згідно з укладеним нею чи іншою особою на території Республіки Польща договором добровільного майнового страхування транспортного засобу «Suzuki Vitara», д.н.з. НОМЕР_1 , проте відповідні обставини не належать до предмета доказування в розглядуваній справі. 
Відповідно до ч.1 ст. 22 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п.1 ч.1 зазначеної статті).
Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Відповідно до ст. 28 Закону № 1961-ІV шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.
У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (ст. 29 Закону № 1961).
Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.
Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди (ст. 30 Закону № 1961).
Відповідно до приписів чинного на час виникнення спірних правовідносин Закону України «Про страхування» від 07.03.1996 № 85/96-ВР (п.4 ч.1, ст.26) підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є, зокрема, отримання страхувальником повного відшкодування збитків за майновим страхуванням, але від особи, винної у їх заподіянні.
Згідно з ст. 1 Закону № 1961 (чинний до 01.01.2025) страхувальники – це юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали зі страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну в тому числі майну третіх осіб під час експлуатації транспортного засобу. Особи, відповідальність яких застрахована – це страхувальник та інша особа, яка правомірно володіє забезпеченим транспортним засобом, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. При цьому, власниками транспортних засобів визнаються не лише юридичні та фізичні особи, на відповідному речовому праві яким належать транспортні засоби, але й інші особи, які правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. 
Відповідно до п.2.2. «Правил дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.
У цій справі немає доказів, які б не дозволяли суду вважати ОСОБА_3 законним володільцем забезпеченого полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності транспортного засобу марки «Mercedes-Benz Sprinter», д.н.з. НОМЕР_2 , незважаючи на перебування зазначеного автомобіля у власності іншої фізичної особи.
Згідно з ст. 6, п.22.1. ст.22 Закону № 1961 страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за завдану в тому числі шкоду майну потерпілого. У разі настання страхового випадку страхових у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (чи МТСБУ) з дня отримання повідомлення про ДТП страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та / або місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком або МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком. МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися експерти або юридичні особи, у штаті яких є експерти (п.34.2., 34.4. ст.34 Закону № 1961). 
Страховик (чи МТСБУ у випадках, визначених ст.41 цього Закону), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника (п.36.1. ст.36 Закону № 1961). 
У ст. 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Велика Палата Верховного Суду в постановах від 03.10.2018 у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18), від 14.12.2021 у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) послідовно зазначала, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом №1961 у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону № 1961).
Аналізуючи вищенаведені положення законодавства України суд виходить із того, що після отримання повідомлення про ДТП страховик за чинним договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів зобов`язаний після огляду пошкодженого транспортного засобу власними силами або із залученням експертів чи юридичних осіб, у штаті яких є експерти (винятково експертів може залучити і потерпілий самостійно), визначити розмір збитків (у грошовому виразі). При цьому, відповідальність винуватця ДТП за спричинену третім особам шкоду забезпеченим транспортним засобом прямо визначається лише як різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яке здійснене страховиком винної особи, яка є власником чи законним володільцем цього транспортного засобу.
Однак у матеріалах справи немає жодного доказу, який підтверджує визначення ПАТ «НАСК «Оранта» згідно з вимогами Закону № 1961 розміру завданого власнику транспортного засобу марки «Suzuki Vitara», д.н.з. НОМЕР_1 , завданого матеріального збитку, що не заперечується ні стороною позивача, ні третьою особою без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача. Сума страхового відшкодування та його виплата потерпілій ОСОБА_9 за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності водія ОСОБА_3 також не визначена (не здійснювалася), тому навіть у разі доведення позивачкою її витрат на ремонт пошкодженого автомобіля у заявленому розмірі (не компенсованих за рахунок страховика-нерезидента PZU.PL згідно з договором добровільного страхування майна) винуватець ДТП не може нести відповідальність, оскільки це суперечить меті інституту обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Під час всього судового розгляду сторона відповідача послідовно стверджувала, що позивачкою не надано доказів визначення ПАТ «НАСК «Оранта» всупереч нормам Закону №1961 чіткого розміру збитків, завданих власнику транспортного засобу марки «Suzuki Vitara», д.н.з. НОМЕР_1 ., та помилкове посилання цього ж страховика на ст.29 відповідного Закону під час відмови ОСОБА_12 у виплаті страхового відшкодування. Аргументи відповідача з даного приводу суд вважає слушними і такими, що заслуговують на увагу.
Суд неодноразово ставив на обговорення учасників справи питання щодо необхідності заміни відповідача у справі належним відповідачем або залучення співвідповідачем у справі ПАТ «НАСК «Оранта», але представник позивачки ОСОБА_1 категорично не погоджувався.
Щодо вимоги про відшкодування позивачці моральної шкоди, суд керується такими мотивами.
Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Суд відзначає, що моральна шкода може полягати, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) міститься висновок про те, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до роз`яснень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.
Моральна шкода - це негативні наслідки (втрати) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з посяганням на її права та інтереси.
При оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.
Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.
Разом з тим, з огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.
Оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, N68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12.07.2007).
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Обґрунтовуючи вимоги про стягнення моральної шкоди, представник позивачки в судовому засіданні пояснював, що після ДТП ОСОБА_5 переживала за батька, який потрапив у дорожньо-транспортну пригоду, а належний їй автомобіль як власність пошкоджено. Це вплинуло на якість повсякденного життя позивача. У всьому іншому покликається на зміст позовної заяви.
Оцінюючи доводи, якими позивачка обґрунтувала стягнення моральної шкоди, суд відзначає, що дійсно в ДТП пошкоджено належний ОСОБА_9 транспортний засіб, яким по суті користувалися інші особи.
В рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985 у справі "Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі", зазначається, що "з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які зіткнулися з проблемами можуть зазнати страждань і тривоги". Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.
Через пошкодження автомобіля позивачка могла бути позбавлена можливості ним користуватись, проте цього недостатньо для суду для констатації факту наявності вимушених змін у її житті. У матеріалах справи взагалі немає доказів, що підтверджують користування позивачкою транспортним засобом марки «Suzuki Vitara», д.н.з. НОМЕР_1 . Позивачка не була учасником ДТП і цілком природно могла переживати за здоров`я батька ОСОБА_13 , але, на думку суду, самих лише подібних тверджень недостатньо для об`єктивних висновків про заподіяння внаслідок цього моральної шкоди в сумі 20 000,00 грн. Так само суд не може будувати свої висновки про наявність пригніченого стану в позивачки після ДТП, неможливість виїзду без автомобіля за місто, зруйновані плани тощо лише на підставі тверджень з даного приводу.
Зважаючи на викладене, а також принципи розумності та справедливості, суд доходить до висновку, що позивачці ОСОБА_9 спричинена моральна шкода в розмірі 5 000,00 грн власне за пошкодження належного їй рухомого майна, яку необхідно стягнути з відповідача.
Таким чином, позовні вимоги у справі щодо відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню.
Щодо розподілу витрат у справі суд зазначає наступне.
Відповідно до приписів ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Із матеріалів справи (а.с.13-14) вбачається, що позивачка сплатила судовий збір за дві окремі вимоги майнового характеру про стягнення матеріальної та моральної шкоди.
За вимогою про стягнення матеріальної шкоди з урахуванням поданого через підсистему «Електронний суд» позову сплачено 1 068,83 грн судового збору (133 604,36х0,01х0,8), вимогою щодо стягнення моральної шкоди – 2 422,40 грн замість належних до сплати 968,96 грн (3 028,00х0,01х0,8). Отже, має місце переплата судового збору в розмірі 1 453,44 грн (2422,40-968,96). Виходячи з належного до сплати судового збору в загальному розмірі 2 037,79грн суд здійснюватиме розподіл витрат на його сплату за результатами розгляду справи.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, є підставою для його повернення, однак лише за клопотанням особи, яка сплатила зазначений збір, ухвалою суду.
Крім того, позивачка у справі згідно з наявною у справі копією акта виконаних робіт №2858KIV без дати (а.с.59) понесла витрати за надані перекладачем ФОП ОСОБА_14 послуги в розмірі 5 600,00 грн.
Вирішуючи питання про розподіл усіх витрат суд зазначає, що відповідно до приписів ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, а також на залучення спеціалістів, експертів та перекладачів.
Згідно з вимогами ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, а відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення належить до основних засад цивільного судочинства (п.12 ч.3 ст.2 ЦПК України).
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У задоволенні вимоги позивачки про стягнення матеріальної шкоди суд відмовляє, тому належний до сплати за цією вимогою судовий збір в розмірі 1 068,83 грн покладається на сторону позивача.
Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди, то враховуючи розмір цієї шкоди, яка підлягає до стягнення з відповідача, за результатами розгляду справи з останнього необхідно стягнути 242,24 грн судового збору або 25%; від ціни позову у відповідній частині (968,96х0,25). Належна до стягнення з відповідача сума витрат на залучення перекладача складе 291,20 грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі наведеного та керуючись ст.263-265, 268, 354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ :
Позов задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1  (РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянки Республіки Польща, паспорт НОМЕР_6 від 13.08.2019, особистий номер НОМЕР_7 ) моральну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 5 000,00 грн.
В задоволенні вимог у іншій частині позову відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1  (РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянки Республіки Польща, паспорт НОМЕР_6 від 13.08.2019, особистий номер НОМЕР_7 ) 242,24 грн. судового збору та 291,20 грн. понесених витрат на оплату роботи залученого перекладача.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Повне рішення суду складено та підписано 13.05.2026.
Суддя