РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

м. Вінниця
11 червня 2026 р.  Справа № 120/13458/25
Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Поліщук І.М., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії
ВСТАНОВИВ:
До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.
Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю прийнятого Міністерством оборони України рішення, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних виплат, внаслідок загибелі військовослужбовця ОСОБА_2 , який є батьком ОСОБА_1 .
Ухвалою від 29.09.2025 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Даною ухвалою також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.
06.10.2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив щодо задоволення даного позову. Зазначив, що норми пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" №168 від 28.02.2022 року, в редакції, чинній на момент виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги, передбачали, що моментом виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата загибелі військовослужбовця. Представник наголошує, що у межах спірних правовідносин юридично значущою датою є дата загибелі військовослужбовця, а не дата розгляду документів Комісією Міністерства оборони України. 
Відповідно до статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в редакції на момент дати смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), що зазначена у свідоцтві про смерть ОСОБА_2 , право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають: батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця. Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця. Зазначений перелік осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги є вичерпним та розширенню не підлягає. Відповідно до наданих документів позивач не відноситься до неповнолітніх дітей загиблого. Також за поданими документами неможливо встановити, чи перебувалв позивач на утриманні загиблого військовослужбовця, оскільки підтверджуючих документів про право на призначення пенсії у разі втрати годувальника або факт призначення даного виду пенсії, на розгляд Комісії Міноборони не надано. З огляду на це, Міністерство оборони прийняло рішення щодо повернення документів позивача на доопрацювання, що мотивоване саме відсутністю достатніх доказів на підтвердження права на отримання одноразової грошової допомоги.
Крім того зазначає, що станом на 27.10.2023 року у позивача, як повнолітньої дитини, не виникло право на отримання одноразової грошової допомоги та вказує, що норми статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги" №3515-IX від 09.12.2023 року, яка набрала чинності 29.03.2024 року неможливо застосувати, оскільки подія, яка слугує підставою для призначення спірної допомоги відбулася до набрання чинності нової редакції Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». 
З огляду на вказане вважає, що відсутні підстави для задоволення позову.
08.10.2025 року представником позивача подано відповідь на відзив, у якій остання просить задовольнити позовну заяву у повному обсязі. Крім того, представник наголошує, що Комісія Міністерства оборони України розглядаючи заяву позивача від 25.01.2025 року помилково керувалась нормами Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", в редакції, чинній на дату смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), що зазначена у свідоцтві про смерть ОСОБА_2 , оскільки відповідач при прийняті рішення мав застосувати норми, чинні на момент подання заяви про призначення одноразової грошової допомоги, а саме станом на 25.01.2025 року. Оскільки з 29.03.2024 статтю 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" викладено в новій редакції, за якою право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають, в тому числі, і повнолітні діти загиблого (померлого) військовослужбовця. Вказані зміни внесено Законом України №3515-IX від 09.12.2023 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги» задля виключення вікового обмеження. Пунктом 2 розділу II Закону №3515-IX визначено, що цей Закон застосовується до правовідносин, які виникли до набрання ним чинності та пов`язані з призначенням та отриманням одноразової грошової допомоги для дітей загиблої (померлої) особи, зачатих за життя загиблої (померлої) особи та народжених після її смерті, за умови що одноразова грошова допомога не призначалася жодній із осіб, які мали право на отримання такої допомоги. 
Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що позивач являється сином військовослужбовця ОСОБА_2 . Вказане підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 23.01.2025 року.
18.05.2023 року ОСОБА_2 призвано на військову службу по мобілізації та в подальшому зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 .
Відповідно до акту службового розслідування від 28.11.2023 року встановлено, що 27.10.2023 року близько 19 години під час заходу на позицію РОП " ІНФОРМАЦІЯ_2 " (південна околиця н.п. Лиман Перший, Круп`янський район, Харківська область) групи піхоти 1 стрілецької роти НОМЕР_3 окремого стрілецького батальйону, внаслідок скиду боєприпасу з квадрокоптера противника загинув військовослужбовець Військової частини НОМЕР_2 старший солдат ОСОБА_2 .
Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 09.12.2023 року №224 ОСОБА_2 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів грошового забезпечення у зв`язку зі смертю.
21.01.2025 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до ІНФОРМАЦІЯ_3 про призначення і виплату йому одноразової грошової допомоги.
25.04.2025 року за супровідним листом ІНФОРМАЦІЯ_3 від 25.04.2025 року №952/9/8225 (а.с. 14) ОСОБА_1 отримав копію витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань пов`язаних із призначення і виплатою грошової допомоги та компенсаційних сум №33/д від 04.04.2025 року про повернення на доопрацювання документів для призначення одноразової грошової допомоги (а.с.15-16).
У прийнятому рішенні вказано, що у редакції статті 16-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», чинній на дату смерті військовослужбовця, зазначено, що право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають: батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого).
Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" або відповідно до частини 1статті 31 члени сім`ї померлого, що перебували на його утримані, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом існування.
Відповідно до наданих документів заявник не відноситься до неповнолітніх дітей загиблого.
Також за поданими документами неможливо встановити, чи є повнолітній син загиблого військовослужбовця непрацездатним (особою з інвалідністю) та чи перебував він на його утриманні, також не надано підтверджуючих документів про право на призначення пенсії у разі втрати годувальника або факт призначення даного виду пенсії відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
У зв`язку із зазначеним, комісія Міністерства оборони України вирішила повернути документи ОСОБА_1 на доопрацювання з метою надання документів, які відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" підтверджують, що він перебував на утриманні загиблого військовослужбовця, що дають право на отримання одноразової грошової допомоги.
Вважаючи, прийняте рішення в частині повернення документів на доопрацювання, протиправним позивач звернувся з даним позовом.
Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.
Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Закон України від 25.03.1992 за № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закону № 2232-XII) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України від 20.12.1991 за № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві затверджений постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013.
За приписами пункту 3 цього Порядку, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста є дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.
Висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 07.12.2021 по справі №465/1980/18, де колегією суддів Касаційного адміністративного суду зауважено на тому, що дата смерті військовослужбовця є вирішальною обставиною для визначення дати виникнення у відповідних осіб права на отримання одноразової грошової допомоги та, відповідно, розміру для її нарахування. Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядок №975, не визначають виключний порядок, яким чином має бути встановлено факт загибелі (смерті) військовослужбовця. 
В межах спірних відносин ключовим аспектом є саме відомості про дату смерті. Відповідно до наявного у матеріалах справи свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 вказано, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Станом на 27.10.2023 року, Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XI від 20.12.1991, а саме підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16, передбачалося, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі:
1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби;
2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби;
3) загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві.
Статтею 16-1 цього ж Закону в цій же редакції було чітко визначене коло осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги. Так, за частиною першою цієї статті, у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають:
- батьки,
- один із подружжя, який не одружився вдруге;
- діти, які не досягли повноліття,
- утриманці загиблого (померлого).
Крім того, утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).
Як встановлено судом на момент загибелі (смерті) батька ОСОБА_1 виповнилося 22 роки.
Відповідно, у позивача, як у повнолітнього сина загиблого військовослужбовця, не виникло право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 Закону №2011-XI, в редакції норми, яка діяла станом на дату загибелі (смерті) військовослужбовця.
Доводи позивача про поширення на нього положень Закону №2011-XI, в редакції Закону №3515-IX судом відхиляються, як безпідставні.
Так, дійсно Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги» №3515-IX від 09.12.2023, розширено коло осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги у випадку загибелі (смерті) військовослужбовця, або військовозобов`язаного чи резервіста, якого призвано на збори чи для проходження служби у військовому резерві.
Законом №3515-IX право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги надано членам сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 Закону№2011-XI, до яких віднесено:
- дітей, у тому числі усиновлених, зачатих за життя загиблої (померлої) особи та народжених після її смерті, а також дітей, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав;
- вдов (вдівців);
- батьків (усиновлювачів) загиблої (померлої) особи, за умови, що вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті);
- внуків загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли);
- жінку (чоловіка), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили;
- утриманців загиблої (померлої) особи, що визначені відповідно до Закону «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Відповідно до пункту 1 розділу II Закону №3515-IX «Прикінцеві та перехідні положення», цей Закон набирає чинності через три місяці з дня його опублікування, крім пункту 3 цього розділу, який набирає чинності з дня, наступного за днем опублікування цього Закону.
В свою чергу, за пунктом 3 - Кабінету Міністрів України слід вжити заходів щодо прийняття та/або оновлення нормативних актів органів виконавчої влади, що випливають з цього Закону, забезпечивши набрання ними чинності одночасно з набранням чинності цим Законом.
Пунктом 2 розділу II Закону №3515-IX «Прикінцеві та перехідні положення» передбачено, що цей Закон застосовується до правовідносин, які виникли до набрання ним чинності та пов`язані з призначенням та отриманням одноразової грошової допомоги для дітей загиблої (померлої) особи, зачатих за життя загиблої (померлої) особи та народжених після її смерті, за умови що одноразова грошова допомога не призначалася жодній із осіб, які мали право на отримання такої допомоги.
Закон №3515-IX опублікований у офіційному виданні - «Голос України» №52 від 29.12.2023, набрав чинності 29.03.2024. 
Враховуючи ту обставину, що на дату загибелі (смерті) батька позивача - ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , Закон №3515-IX не набрав чинності та не діяв, то його норми не можуть бути поширені на ОСОБА_1 і трактуватися, як підстава для виникнення у нього права на отримання одноразової грошової допомоги. 
Наведена позиція повністю відповідає закріпленому у частині першій статті 58 Конституції України принципу незворотності дії у часі законів та інших нормативно-правових актів.
Що стосується пункту 2 розділу II Закону №3515-IX, то, на переконання суду, його положення до позивача незастосовні, позаяк стосуються виключно тих дітей загиблої (померлої) особи, які народилися після її смерті, а були зачаті за її життя, і логіка законодавця про надання зворотної дії Закону в цій частині є цілком зрозумілою.
Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач на законних підставах, обґрунтовано і правомірно вказав у спірному рішенні про те, що відповідно до наданих документів ОСОБА_1 не відноситься до неповнолітніх дітей загиблого, а відтак не підтвердив своє право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XI від 20.12.1991, в редакції, яка діяла на дату смерті військовослужбовця.
При цьому, комісією зауважено і на тому, що статтею 16-1 Закону №2011-XI у відповідній редакції, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги надано не лише дітям, які не досягли повноліття, але і повнолітнім дітям, при умові, що вони були утриманцями загиблого (померлого). При цьому, за поданими позивачем документами, комісія не змогла встановити, чи є повнолітній син загиблого непрацездатною особою (особою з інвалідністю) та, чи перебував останній на його утриманні, з огляду на що повернула документи на доопрацювання. 
Вказані дії повністю узгоджуються з положеннями пунктів 12,13 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013, у відповідній редакції, за якими у місячний строк після надходження всіх документів Міноборони приймає рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні, або про повернення документів на доопрацювання (у разі, коли документи подано не в повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю) і надсилає зазначене рішення разом з документами уповноваженому органу для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, а в разі відмови чи повернення документів на доопрацювання - для письмового повідомлення заявника з обґрунтуванням мотивів відмови чи повернення документів на доопрацювання.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про правомірність рішення комісії Міністерства оборони України оформленого у формі протоколу від 04.04.2025 року №33/д, яким повернуто документи ОСОБА_1 на доопрацювання та відсутність правових підстав для задоволення позову.
Крім того, у відповідності до положень частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною 2 статті 9 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Враховуючи положення статті 139 КАС України, питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.
Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:
В задоволенні адміністративного позову, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 )
Відповідач: Міністерство Оборони України (просп. Повітряних Сил, 6, м. Київ, код ЄДРПОУ 00034022)
Повний текст рішення складено 11.06.2026.

Суддя Поліщук Ірина Миколаївна