РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 травня 2026 року 	справа № 580/3639/26 	
	м. Черкаси 	

Черкаський окружний адміністративний суд одноособово в складі головуючої судді Бабич А.М., розглянувши в залі суду у спрощеному письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дії протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

10.04.2026 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) (далі – позивач) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) (далі – відповідач) про:
визнання протиправними дії щодо неповного нарахування та виплати додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 (далі – Постанова КМУ №168), за періоди перебування на лікуванні та у відпустках за станом здоров`я внаслідок бойових поранень протягом 2024 та 2025 років;
зобов`язання здійснити перерахунок та виплатити йому недоплачену суму додаткової грошової винагороди в загальному розмірі 439968,30 грн (чотириста тридцять дев`ять тисяч дев`ятсот шістдесят вісім гривень 30 копійок);
стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача понесених судових витрат на професійну правничу допомогу.
Вважає, що відповідач безпідставно не нарахував позивачу додаткову винагороду у повному розмірі за весь період його безперервного лікування протягом 2024 року та з 29.01.2025 до 09.07.2025. Наказом від 26.11.2025 №3552 відповідач нарахував та виплатив позивачу лише частину належних йому коштів. Вказує, що відповідач виключив з оплати дні транзиту між лікувальними закладами, окремі дні стаціонару та відпусток. Загальна сума недоплаченої додаткової винагороди становить 439968,30 грн (392854,19 грн за 2024 рік та 47114,11 грн за 2025 рік).
Суд ухвалою від 15.04.2026 прийняв її до розгляду та відкрив провадження, а справу вирішив розглянути правилами спрощеного провадження.
23.04.2026 на адресу суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву вх.№21526/26, яким просив відмовити у задоволенні позову повністю. В обґрунтування зазначив, що згідно з довідкою про доходи позивача від 22.04.2026 вих.№1471 йому виплачена додаткова винагорода за періоди перебування на лікуванні та у відпустках за станом здоров`я внаслідок бойових поранень в періоди: - в травні 2024 року виплата 100000,00грн пораненим за період з 25.01.2024 до 07.03.2024 у сумі – 145 161,29грн.;- в жовтні 2024 року виплата 100000,00грн пораненим за період з 01.07.2024 до 09.08.2024 у сумі – 129032,26 грн; - в лютому 2025 року виплата 100000,00грн пораненим за період з 01.07.2024 до 09.08.2024; з 18.12.2024 до 24.12.2024 в сумі – 151 612,91,00грн;- в квітні 2025 року виплата 100000.00грн пораненим за період з 30.01.2025 до 21.02.2025 в сумі – 81 451,61грн; в листопаді 2025 року виплата 100000,00 грн пораненим за період з 09.01.2025 до 09.01.2025 та з 22.02.2025 до 09.07.2025 в сумі – 457258,07грн. Стверджує, що позивач щодо інших періодів перебування на стаціонарному лікуванні або у відпустці для лікування до відповідача підтверджуючих документів не надавав.
Оскільки сторони не заявили обґрунтованих клопотань про розгляд справи з їх викликом у відкрите судове засідання, зважаючи на відсутність доцільності призначити в справі експертизу та викликати для допиту свідків, суд вирішив справу розглянути на підставі наявних письмових доказів.
Оцінивши заявлені доводи, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог з огляду на таке.
Посвідченням від 28.06.2024 серії НОМЕР_4 підтверджується, що позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни – учасників бойових дій.
Довідкою від 25.02.2024 підтверджується, що позивач 09.01.2024 одержав травму: «ВТ. ВОСП лівої китиці, плеча, л/коліна, нагноєні рани». Під час виконання службових обов`язків та бойового завдання з відсічі збройної агресії Російської Федерації проти України знаходився на бойовій позиції. Внаслідок мінометного обстрілу отримав ВТ ВОСП лівої китиці, плеча, л/коліна, нагноєні рани. Після надання медичної допомоги евакуйований до ПХВ Херсон. Травма отримана при виконанні завдань з захисту Батьківщини.
Відповідно до виписки із медичної картки амбулаторного хворого №1447 позивач з 26.01.2024 до 09.02.2024 знаходився у стаціонарі.
Довідкою від 09.02.2024 вказано, що позивач потребує із-за травми відпустки терміном 30 днів. У довідці від 02.04.2024 зазначено, що позивач із-за наявної травми від 09.01.2024 потребує відпустки на 30 днів.
Відповідно до довідки від 01.09.2024 про обставини травми позивач 30.06.2024 внаслідок ворожого обстрілу отримав ВТ, ВОСП передньої поверхні н/3 лівого стегна, ВОСП латеральної поверхні в/3 лівої гомілки, гіпертонічний криз. Травма отримана при виконанні завдань з захисту Батьківщини.
Відомостями із виписки з історії хвороби стаціонарного хворого №2911 підтверджується, що позивач із-за наявності вказаного вище поранення доставлений на стаціонарне лікування з 09.07.2024 до 09.08.2024. У виписці із медичної картки стаціонарного хворого від 09.07.2024 №1643 вказано, що позивач у період з 05.07.2024 до 09.07.2024 знаходився на стаціонарному лікуванні. 
Випискою №7332 від 01.07.2024 встановлено, що позивач з 01.07.2024 до 04.07.2024 знаходився на стаціонарному лікуванні. 
Відпускним квитком від 11.08.2024 №2104 підтверджується звільнення позивача у відпустку строком на 28 днів з 11.08.2024 до 07.09.2024.
Довідкою від 25.12.2024 підтверджується, що позивач 16,12.2024 одержав ВТ, АБТ 3 пошкодженням БП, цефалгічний синдром. Під час виконання службових обов`язків га бойового завдання з відсічі збройної агресії знаходився на бойовій позиції. Внаслідок ворожого обстрілу отримав ВТ АБТ з пошкодженням БП, цефалгічний синдром. Після надання медичної допомоги евакуйований до відповідача. Травма стримана при виконанні завдань з захисту Батьківщини. Згідно з випискою із медичної картки амбулаторного хворого позивач у період з 18.12.2024 до 24.12.2024 знаходився у стаціонарному лікуванні.
Відповідно до довідки від 04.02.2025 №191/735 про обставини травми позивач 29.01.2025 одержав при виконанні завдань із захисту Батьківщини внаслідок ворожого обстрілу ВТ ВОСП середньої третини лівого стегна, с/з правої гомілки, дотичне поранення правого стегна.
Випискою із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого від 02.02.2025 підтверджено, що позивач у зв`язку зі вказаною осколковою травмою спрямований до подальшого етапу евакуації. Випискою із медичної картки стаціонарного хворого №570 від 21.02.2025 підтверджується знаходження позивача на стаціонарі з 03.02.2025 до 21.02.2025.
Згідно з довідкою ВЛК віл 20.02.2025 відносно позивача проведено медичний огляд 20.02.2025. Діагноз: стан після вибухової травми (29.01.2025) (Y36.2): акубаротравми, у вигляді підгострої двобічної сенсоневральної приглухуватості легкого ступеню, суб`єктивного вушного шуму; вогнепальних осколкових сліпих поранень м`яких тканин лівого стегна та правої гомілки з наявністю сторонніх тіл (металевої щільності) (Т06.8), лікованої оперативно: первинна хірургічна обробка поранень нижніх кінцівок (07.02.2025), у вигляді незміцнілих післяопераційних рубців (L90.59), посттравматичної дистальної периферичної сенсорної невропатії правого малогомілкового та лівого великогомілкового нервів (Т93.4) з тимчасовим порушенням функції. Травма пов`язана із захистом Батьківщини (довідка про обставини травми №191/735 від 04.02.2025 видана відповідачем).
Відпускним листком позивачу надано відпустку на 28 днів з 02.03.2025 до 29.05.2025. Рішенням ВЛК №341 від 20.02.2025 виписаний у відпустку для лікування після травми на 60 днів. Відповідно до відпускного листка від 24.02.2025 позивачу надана відпустка за станом здоров`я терміном на 56 днів у період з 24.02.2025 до 20.04.2025. Згідно з відомостями виписки №2883 від 30.04.2025 позивач з 17.04.2025 до 30.04.2025 знаходився на стаціонарному лікуванні із діагнозом: ВОСП м`яких тканин лівого стегна та правої гомілки з наявністю сторонніх тіл у вигляді післятравматичної дистальної сенсорної невралгії правого малогомілкового та лівого великогомілкових нервів з тимчасовим порушення функції.
Довідкою ВЛК від 30.04.2025 підтверджується, що позивач станом на складання вказаного документу мав діагноз: «Стан після ВП (29.01.2025): акубаротравми у вигляді хронічної двобічної сенсоневральної приглуховатості та суб`єктивного вушного шуму; ВОСДП м`яких тканин лівого стегна; ВОСП лівого стегна та правої гомілки з наявністю сторонніх тіл (металевої щільності), ліковане оперативно: первинна (пізня) хірургічна обробка поранень нижніх кінцівок (07.02.2025) у вигляді сенсорної посттравматичної дистальної периферичної полінейропатії правого малогомілкового нерву, лівого великогомілкового нерву з больовим синдромом та тимчасовим порушенням функції опори та ходи. Поранення, ТАК, пов`язан(-а/е/i) із захистом Батьківщини.» За ступенем тяжкості (наказ МОЗ України від 04.07.2007 №370): травма відноситься до тяжких. Додатково зазначив, що позивач отримав захворювання, пов`язане з проходженням військової служби: «вірусна бородавка 5 пальця правої стопи». Також отримав травми, пов`язані із проходженням військової служби: «укус спричинений безпритульною собакою», «акубаротравма з пошкодженням барабанних перетинок», «ВОСП лівої китиці з вогнепальним переломом тригранної кістки, плеча, лівого коліна у вигляді консолідованого перелому, зміцнілих рубців, післятавматичної нейропатії гілок ліктьового нерву у вигляді сенсорних розладів». На підставі вказаних хвороб та травм потребує відпустки для лікування після поранення.
Відповідно до виписки №3893 від 09.07.2025 позивач знаходився на стаціонарному лікування з 26.05.2025 до 09.07.2025. Додатково підтверджується записами у виписці від 09.07.2025 №3893.
Рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 22.09.2025 №57/25/1333/В позивачу з 11.07.2025 встановлена третя група інвалідності. Причина інвалідності: захворювання, одержані в період проходження військової служби і служби в органах внутрішніх справ, поліції, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, Держспецзв`язку.
Наказом від 30.12.2025 №368 позивача виключено з 30.12.2025 зі списків особового складу відповідача.
Листом від 29.01.2026 відповідач повідомив, що відповідач здійснив нарахування додаткової винагороди у зв`язку з отриманим пораненням за період з 30.01.2025 до 21.02.2025 у сумі 81451,61грн та виплату на картковий рахунок позивача 19.04.2025. Після надходження відповідних документів, які є підставою для виплати додаткової винагороди за час перебування на лікуванні позивача, видано наказ від 26.11.2025 № №3552 для виплати додаткової винагороди за період з 29.01.2025 до 29.01.2025 та з 22.02.2025 до 09.07.2025. На підставі наказу від 26.11.2025 №3552 здійснено нарахування та виплату додаткової винагороди за період з 29.01.2025 до 29.01.2025 та з 22.02.2025 до 09.07.2025 у сумі 450399,20 грн. Кошти зараховано на картковий рахунок 29.11.2025. Стосовно додаткової винагороди за час лікування внаслідок отриманого поранення за 2024 рік повідомлено, що за період з 25.01.2024 до 07.03.2024 виплачено 142983,87грн в травні 2024 року, за період з 01.07.2024 до 09.08.2024 виплачено 127 096,78 грн в жовтні 2024 року, за період з 01.07.2024 до 09.08.2024 та з 18.12.2024 до 24.12.2024 виплачено 149 338,72 грн в лютому 2025 року.
Тому позивач звернувся у суд позовом.
Після відкриття провадження у справі відповідач надав довідку від 22.04.2026 про доходи відповідача, в якій зазначив, що позивачу виплачене:
у травні 2024 року виплата 100000,00грн пораненим (25.01.2024 до 07.03.2024);
у жовтні 2024 року виплата 100000,00грн пораненим (01.07.2024-09.08.2024);
у лютому 2025 року виплата 100000,00грн пораненим (01.07.2024 – 09.08.2024; 18.12.2024 – 24.12.2024 (наказ від 07.02.2025 №30);
у квітні 2025 року виплата 100000,00грн пореним (30.01.2025 – 21.02.2025; наказ від 08.04.2025 №1092);
у листопаді 2025 року виплата 100000,00грн пораненим (09.01.2025 до 09.01.2025; 22.02.2025 – 09.07.2025: наказ від 05.11.2025 №3270).
Надаючи оцінку спірним обставинам, суд врахував ч.2 ст.19 Конституції України, якою встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25 березня 1992 року №2232-XII “Про військовий обов`язок і військову службу” (далі – ЗУ №2232-XII).
Так, відповідно до ч.1 ст.1 вказаного Закону захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок згідно з ч.3 ст.1 ЗУ №2232-XII включає: підготовку громадян до військової служби, приписку до призовних дільниць, прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу, проходження військової служби, виконання військового обов`язку в запасі, проходження служби у військовому резерві, дотримання правил військового обліку.
Відповідно до ч.4 ст.2 ЗУ №2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Початком проходження військової служби згідно з ч.1 ст.24 ЗУ №2232-XII вважається: 1) день відправлення у військову частину з обласного збірного пункту - для громадян, призваних на строкову військову службу, 2) день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації, 3) день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних, 4) день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, 5) день зарахування до списків особового складу військової частини - для громадян України, які проходять службу у військовому резерві за контрактом, зараховані під час такої служби до військового оперативного резерву та призиваються на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, 6) день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки - для громадян України, які зараховані до військового оперативного резерву після їх звільнення з військової служби та призиваються на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Закінченням проходження військової служби відповідно до абзацу першого ч.3 вказаної статті Закону вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Згідно з ч.1 ст.40 ЗУ №2232-XII гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України "Про Збройні Сили України", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" та іншими законами.
Фінансове забезпечення заходів, пов`язаних з організацією військової служби і виконанням військового обов`язку, відповідно до ч.1 ст.43 ЗУ №2232-XII здійснюється за рахунок і в межах коштів Державного бюджету України. Додаткове фінансування цих заходів може відбуватися за рахунок інших джерел, не заборонених законодавством.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей регулює Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII “Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” (далі – ЗУ №2011-XII).
Відповідно до ст.12 ЗУ №2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
У статті 2 ЗУ №2011-XII акцентовано, що ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.
Абзацом першим ст.9 ЗУ №2011-XII Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно з ч.4 ст.9 ЗУ №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Неправомірні рішення, дії (бездіяльність) органів військового управління та командирів (начальників) згідно зі ст.19 ЗУ №2011-XII можуть бути оскаржені військовослужбовцями в порядку, передбаченому законами, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.
Фінансове забезпечення витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, відповідно до ст.23 ЗУ №2011-XII здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для Міністерства оборони України, розвідувальних органів України та інших центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування та правоохоронні органи, інших джерел, передбачених законом. Пільги, компенсації та гарантії, передбачені цим Законом надаються за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання відповідних бюджетних установ.
Оскільки спірні правовідносини виникли в період воєнного стану щодо додаткової грошової винагороди, суд врахував, що на виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 “Про введення воєнного стану в Україні” та № 69 “Про загальну мобілізацію” Кабінет Міністрів України виніс постанову від 28 лютого 2022 року №168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” (далі – Постанова №168), редакція якої протягом спірного періоду неодноразово змінювалася. 
Пунктом першим вказаної Постанови установлено на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплату додаткової винагороди в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. 
Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Отже, для виплати додаткової винагороди командир має видати наказ. Виконання такого обов`язку підтверджено саме після відкриття провадження в цій справі судом.
На виконання ст.9 ЗУ №2011-XII, постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", Міністерство оборони України видало наказ від 07 червня 2018 року № 260, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197, яким затвердило Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі – Порядок №260).
Встановлені обставини доводять, що позивач проходив військову службу безпосередньо в районі бойових дій, де і отримав поранення. Відсутні докази підроблення вказаних вище документів про ці факти. 
Особливості виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану урегульовані нормами розділу XXXIV вказаного Порядку.
Зокрема, згідно з абзацом першим і другим п.2 Порядку №260 на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” виплачується у розмірі 100 000 гривень - тим, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам), та виконують бойові (спеціальні) завдання (у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах).
Відповідно до п.4 Порядку №260 підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи), у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів:
бойовий наказ (бойове розпорядження);
журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);
рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Одним днем участі у бойових діях або заходах, згідно з п.5, вважається період (з 00 годин до 24 години календарної доби), протягом якого військовослужбовець залучався до участі в бойових діях або заходах, незалежно від кількості та тривалості таких залучень за добу. У разі, коли військовослужбовець залучається до участі в бойових діях або заходах, які розпочато до 24 години однієї доби і закінчено після 00 годин наступної доби, до розрахунку включається зазначений період як два дні участі у бойових діях або заходах.
Відповідно до п.6 Порядку №260 про підтвердження безпосередньої участі відряджених до військових частин (установ, організацій) військовослужбовців (далі - відряджені військовослужбовці) у бойових діях або заходах командири військової частини (установи, організації), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець, повідомляють органи військового управління, військові частини (установи, організації) за місцем штатної служби військовослужбовців.
Перелік органів військового управління (штабів угруповання військ (сил)), включених до складу діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави, що мають право підтверджувати безпосередню участь у бойових діях або заходах, відряджених до цих органів військовослужбовців, згідно з п.7 Порядку №260 затверджується Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України. Особливості підтвердження участі військовослужбовців військової частини НОМЕР_5 та підпорядкованих їй військових частин у бойових діях або заходах, а також виконання завдання у складі угруповань військ (сил), резерву, пунктів управління визначаються командиром військової частини НОМЕР_5 .
Відповідно до п.9 Порядку №260 виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів:
командирів (начальників) військових частин - особовому складу військової частини;
керівника органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин.
Тобто, підставою виплати є саме акт розпорядчого характеру.
Згідно з п.10 Порядку №260 накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.
Щодо встановлених обставин суд акцентує, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, відповідно до ч.2 ст.77 КАС України покладається на відповідача.
Відповідач не надав заперечень на позовні вимоги та доказів вжиття будь-яких заходів, з приводу видачі позивачу довідку щодо підтвердження участі в бойових діях та виплати додаткової винагороди за таку участь під час лікування отриманої під час несення військової служби травми.
Абзац п`ятий ст.17 Конституції України встановлює, що Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Відповідно до абзацу четвертого п.11 розділу XXXIV Порядку №260 у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень також включаються військовослужбовці, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії,- за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.
Згідно з п.13 вказаного розділу Порядку №260 військово-лікарськими (лікарсько-експертними) комісіями закладів охорони здоров`я (установ) під час надання рекомендацій про потребу у відпустці за станом здоров`я військовослужбовцям, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) під час захисту Батьківщини, після закінчення стаціонарного лікування у військовому (цивільному) лікарняному закладі охорони здоров`я (у тому числі закордонному) одночасно надаються медичні висновки про ступінь важкості поранення для прийняття рішення командирами військових частин цих військовослужбовців щодо надання їм відпустки для лікування після тяжкого поранення та виплати винагороди у розмірі 100000 гривень за час цієї відпустки.
Відповідно до п.15 вказаного розділу Порядку №260 до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, зазначені у пункті 2 цього розділу, які:
самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували),- за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника);
усунені від виконання службових обов`язків, відсторонені від виконання службових повноважень або відсторонені від посади,- з дня усунення або відсторонення, оголошеного наказом командира (начальника), до дня фактичного завершення усунення або відсторонення, оголошеного наказом командира (начальника);
відмовились виконувати бойові накази (розпорядження),- за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальника);
вживали алкогольні напої (наркотичні або психотропні речовини) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибували на службу та/або виконували обов`язки військової служби в стані алкогольного (наркотичного) сп`яніння,- за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальника);
вчинили інші дії (бездіяльність), за які судом прийнято рішення про притягнення до відповідальності за вчинення кримінального, військового адміністративного правопорушення або адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією,- за місяць, у якому така постанова (вирок) надійшла до військової частини;
добровільно здалися в полон,- з дня з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, оголошеного наказом командира (начальника);
навмисно спричинили собі тілесні ушкодження чи іншу шкоду своєму здоров`ю або самогубство (крім випадків доведення до самогубства, встановленого судом),- за місяць, у якому здійснено ушкодження чи іншу шкоду своєму здоров`ю або самогубство;
відбувають покарання на гауптвахті - за час відбування такого покарання.
Зазначене не стосується військовослужбовців, визначених в абзацах другому-шостому цього пункту, які протягом поточного місяця загинули (померли внаслідок отриманих після введення воєнного стану в Україні поранень, контузій, травм та каліцтв, пов`язаних із захистом Батьківщини) або захоплені в полон, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні або отримали поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язані із захистом Батьківщини.
Таких обставин і фактів щодо позивача не встановлено і вказаними вище доказами підтверджено їх відсутність.
Згідно з п.16 розділу XXXIV Порядку №260 підготовка проєктів наказів для здійснення виплати додаткової винагороди покладається на підрозділи, що відповідають за ведення обліку особового складу.
Отже, позивач на підставі вказаних вище доказів, має право на отримання додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень під час його лікування у спірних правовідносинах.
Згідно з п.12 вказаного розділу Порядку №260 підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.
Як встановлено судом (довідки про обставини травми, виписки з медичних карток, рішення ВЛК та відпускні квитки), позивач дійсно тричі отримував поранення/травми під час захисту Батьківщини (09.01.2024, 30.06.2024 та 29.01.2025) та проходив безперервні етапи лікування, транзитної евакуації та реабілітаційних відпусток.
Зіставивши довідку про доходи позивача від 22.04.2026 № 1471 та докази лікування, суд встановив, що відповідач визнав право позивача на отримання вказаних сум за більшість спірних періодів, видавши відповідні накази про нарахування додаткової винагороди (зокрема, накази № 30 від 07.02.2025, № 1092 від 08.04.2025 та № 3270 від 05.11.2025). Суд урахував, що виплаті вказаної доплати має передувати видача довідки про обставини травми. У спірних обставинах такі довідки видані. Отже, відповідач мав обов`язок видати накази про зазначену доплату для позивача за період несення в нього служби. Докази виконання обов`язку щодо нарахування наявні в матеріалах справи (видано відповідні розпорядчі акти командира відповідача). Водночас, оскільки безспірні докази виплати нарахованих сум у повному обсязі (з урахуванням днів переміщення позивача між лікувальними закладами та окремих днів стаціонару) відсутні, наявні підстави визнати протиправною бездіяльність відповідача саме щодо виплати в повному обсязі належних позивачу сум додаткової грошової винагороди пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, та відпустки для лікування, у зв`язку з тяжким пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини.
Для ефективного захисту прав позивача суд дійшов висновку про необхідність зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплатити позивачу недоплачену суму додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою КМУ № 168, пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустках за станом здоров`я внаслідок бойових поранень протягом 2024 та 2025 років, з урахуванням раніше виплачених сум.
В іншій частині позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. 
Оскільки відсутні докази понесення позивачем судових витрат, відповідно до вимог ст.ст.132-139 КАС України вони розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст.2-20, 72-78, 132-139, 242-245, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити частково адміністративний позов ОСОБА_1 .
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо виплати ОСОБА_1 у повному обсязі належних позивачу сум додаткової грошової винагороди, передбаченою постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустках за станом здоров`я внаслідок бойових поранень протягом 2024 та 2025 років.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) у повному обсязі належних позивачу сум додаткової грошової винагороди, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустках за станом здоров`я внаслідок бойових поранень протягом 2024 та 2025 років, з урахуванням раніше виплачених сум.
У задоволенні інших позовних вимог відмовити.
2. Судові витрати розподілу не підлягають.
3. Копію рішення направити учасникам справи.
4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Суддя 	Анжеліка БАБИЧ