Справа №949/576/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2026 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:
головуючого - судді Отупор К.М.,
за участю секретаря судового засідання Катюха К.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубровиця в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "УКРФІНСТАНДАРТ" до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

Позивач позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "УКРФІНСТАНДАРТ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у сумі 5200,00 грн., сплачений судовий збір в розмірі 2662,4 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 4000,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що 30.12.2019 року між ТЗОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "УКРФІНСТАНДАРТ" і ОСОБА_1 (Позичальник) за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи через офіційний веб-сайт було укладено кредитний договір № 3079533. За умовами договору, відповідачу перераховані кредитні кошти на картковий рахунок № НОМЕР_1 в сумі 5200 грн. Відповідач не виконує свої грошові зобов`язання належним чином протягом довготривалого строку. 08.10.2020р. між ТОВ "АЛЕКСКРЕДИТ та ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "УКРФІНСТАНДАРТ" укладений Договір факторингу №LVMM/06-07-2020-71. Згідно даного Договору факторингу 08.10.2020 року відбулося відступлення права вимоги за Кредитним договором № 3079533 від 30.12.2019 року. На виконання умов вказаного договору, відповідно до акту приймання-передачі права вимоги від 23 жовтня 2020 року, первісний кредитор передав, а новий кредитор прийняв права вимоги до боржників, у тому числі й право вимоги до відповідача ОСОБА_1 . Станом на дату відступлення права вимоги загальний розмір заборгованості відповідача становив 35776 грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 5200,00 грн.; заборгованість за відсотками становить 30576,00 грн.; заборгованість за штрафними санкціями та комісіями становить 0грн.; заборгованість за пенею становить 0грн. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за Кредитним договором № 3079533 від 30.12.2019 року у розмірі 5200,00 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2662,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу, у розмірі 4000 грн. Оскільки відповідач ухиляється від добровільного виконання зобов`язань, позивач змушений звернутися до суду для примусового стягнення боргу.  
У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просить розглядати справу без його участі, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує.
Відповідачка відзиву до суду не подала, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, однак в судове засідання не з`явилась.
15 квітня 2026 року від відповідачки до суду надійшли додаткові пояснення по справі, в яких остання не заперечує про розгляд справи без її учаті. У додаткових поясненнях зазначила, що здійснила часткове погашення заборгованості, а саме повністю сплатила основну суму заборгованості (тіло кредиту) в розмірі 5200 гривень 00 копійок, що підтверджується відповідною платіжною інструкцією АТ КБ "Приват Банк" №1.618627139.1 від 14.04.2026 року. Відтак, просить суд врахувати здійснену оплату 5200 грн., визнати, що основне зобов`язання виконано та відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу або зменшити їх до мінімального розміру, у зв`язку із їх неспівмірністю зі складністю справи. 
Відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що 30 грудня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» (первісний кредитор) та ОСОБА_1 (позичальник) за допомогою електронних засобів зв`язку на офіційному веб-сайті alexcredit.ua було укладено кредитний договір номер 3079533. При укладенні договору відповідач пройшла процедуру ідентифікації та верифікації з використанням платіжної дебетової картки «Мастеркард», виданої Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк».
08 жовтня 2020 року між ТЗОВ «Алекскредит» (в особі директора Єгорова Вадима Петровича) та ТЗОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» (в особі директора Сисина Віталія Вікторовича) було укладено договір факторингу номер LVMM/06-07-2020-71. Відповідно до акту приймання-передачі права вимоги від 23 жовтня 2020 року, право вимоги за кредитним договором номер 3079533 від 30 грудня 2019 року перейшло до ТЗОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт».
Право ТЗОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» на провадження діяльності з надання послуг факторингу підтверджується витягом із Державного реєстру фінансових установ, виданим Національним банком України 14 березня 2024 року за номером 27-0026/20162.
Судом також досліджено платіжну інструкцію (код документа 8412-1617-1624-3248), відповідно до якої ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) зі свого рахунку номер НОМЕР_3 в Акціонерному товаристві Комерційний банк «ПриватБанк» перерахувала на рахунок отримувача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» номер НОМЕР_4 в Акціонерному товаристві «Сенс Банк» грошові кошти в сумі 5200 гривень 00 копійок з призначенням платежу: «Погашення основної суми заборгованості (тіла кредиту) за договором №№3079533 від 30.12.2019р. без визнання забогованості за відсотками, штрафними санкціями та пенею». Вказаний документ підтверджує повне погашення відповідачем заборгованості за тілом кредиту. 
З аналізу вказаного документа встановлено, що після відкриття провадження у даній цивільній справі відповідачка ОСОБА_1 повністю та в добровільному порядку сплатила на користь позивача всю суму заборгованості за тілом кредиту, яка заявлялася до стягнення.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно з частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особа внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною першою статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 Цивільного кодексу України регламентується, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Пунктом першим частини першої статті 1049 Цивільного кодексу України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Суд зазначає, що позивач реалізував своє право на судовий захист, звернувшись до суду з позовом про примусове стягнення зі ОСОБА_1 тіла кредиту в розмірі 5200 гривень 00 копійок. Матеріалами справи підтверджується, що на момент звернення позивача до суду заборгованість відповідачки існувала та не була погашена.
Проте, оскільки в процесі розгляду справи відповідачка повністю та добровільно сплатила суму основного боргу (тіла кредиту) у розмірі 5200 гривень 00 копійок, що підтверджується належним та допустимим письмовим доказом - платіжною інструкцією, матеріальна заборгованість ОСОБА_1 перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» за кредитним договором № 3079533 від 30 грудня 2019 року на час ухвалення рішення відсутня.
З огляду на те, що вимоги в частині стягнення тіла кредиту вже виконані відповідачкою в добровільному порядку після ініціювання судового процесу, у суду відсутні підстави для примусового стягнення цієї суми, оскільки це призвело б до подвійного стягнення однієї й тієї самої суми боргу. За таких обставин, у задоволенні позовних вимог про стягнення основної суми боргу (тіла кредиту) в розмірі 5200 гривень 00 копійок слід відмовити у зв`язку з її фактичним погашенням. Таким чином, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат та витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.
Згідно з частиною першою статті 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
При цьому, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року по справі №826/1216/16 визначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Відповідно до статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, а їх розмір підлягає розподілу судом. Судом встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» та Адвокатським бюро «Анастасії Міньковської» (ідентифікаційний код юридичної особи 45408625, в особі керуючого Міньковської Анастасії Володимирівни) було укладено договір про надання правової (правничої) допомоги номер 41153878 АБ від 05 січня 2026 року.
Відповідно до акту номер 3079533 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги від 30 березня 2026 року, адвокатом було надано комплекс послуг, який включав правовий аналіз обставин справи, консультування та складання позовної заяви. З урахуванням обставин справи, часткового задоволення позовних вимог (оскільки матеріальні вимоги були погашені відповідачкою лише після звернення позивача до суду), а також критеріїв розумності, співмірності та реальності адвокатських витрат, суд вважає за необхідне визначити розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача, у сумі 1500 гривень 00 копійок.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).
Слід зазначити, що 12 травня 2020 року Велика Палата Верховного Суду ухвалила постанову у справі №904/4507/18, в якій підтвердила свій висновок, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц).
Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268) (рішення від 23 січня 2014 року у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України").
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Так, розглядаючи надані представником позивача докази понесених витрат на правничу допомогу, суд враховує правову позицію Верховного Суду та практику Європейського суду з прав людини, та дійшов висновку, що розмір заявлених до стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в сумі 4 000 грн. не відповідає повною мірою критерію реальності адвокатських витрат і критерію розумності їх розміру, оскільки такі витрати не співрозмірні з обсягом і змістом наданих послуг.
Щодо розподілу судового збору, суд керується нормами частини першої та частини дев`ятої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до якої, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Щодо розподілу судового збору, суд керується нормами частини першої та частини дев`ятої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України. Якщо спір виник внаслідок неправомірних дій сторони, що примусило іншу сторону звернутися до суду, або якщо відповідач задовольнив вимоги позивача після звернення до суду, судові витрати покладаються на відповідача. Оскільки позовні вимоги позивача про стягнення тіла кредиту були повністю обґрунтованими на момент звернення до суду, а відкриття судового процесу було спровоковане саме тривалим невиконанням відповідачкою своїх договірних зобов`язань, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідачки співмірно до задоволених (визнаних та сплачених в процесі розгляду) вимог. Таким чином, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у повному розмірі понесених витрат, що становить 2662,4 грн..
Враховуючи вищевказане та те, що зазначені витрати на правничу допомогу підтверджені належними доказами, беручи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності адвокатських витрат, типовість позовів про стягнення заборгованості за кредитними договорами, враховуючи, що справа не обтяжена кількістю доказів, які б потребували вивчення, відтак, не є складною, суд вважає, що з ОСОБА_1 на користь ТЗОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УКРФІНСТАНДАРТ» підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в суді у розмірі 1500 грн.
На підставі вищенаведеного, керуючись статтями 2, 15, 525, 526, 530, 611, 612, 625, 626, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, керуючись статтями 11,12 Закону України "Про електронну комерцію", статтями 4, 13, 81, 141, 247, 258 - 259, 263 - 265, 273, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд - 

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.
Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» у задоволенні позовних вимог про стягнення зі ОСОБА_1 заборгованості за основною сумою боргу (тілом кредиту) в розмірі 5200 гривень 00 копійок за кредитним договором № 3079533 від 30 грудня 2019 року у зв`язку з її добровільним погашенням відповідачкою після звернення до суду.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1500 гривень 00 копійок (одна тисяча п`ятсот гривень 00 копійок) та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2662,4 грн. (дві тисячі шістсот шістдесят дві гривні 40 коп.)
Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно пункту 4 частини 5 статті 265 Цивільного процесуального кодексу України:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт», місцезнаходження: 07406, Київська область, м.Бровари, вулиця Симона Петлюри, будинок 21/1, код ЄДРПОУ 41153878.
Відповідач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя: підпис.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Суддя Дубровицького
районного суду К.М. Отупор