Номер провадження: 33/813/129/26
Номер справи місцевого суду: 495/6708/25 
Головуючий у першій інстанції Волкова Ю. Ф. 
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді Северової Є.С., 
за участю секретаря Малюти Ю.С., 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27 жовтня 2025 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-1 КУпАП, 
встановив:
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ПдРУ № 374879 від 25.08.2025 ОСОБА_1 ставиться у провину вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 204-1 Кодексу із таким формулюванням: 25.08.2025 близько 00:10 год. на околиці н.п. Удобне Одеської області, в прикордонній смузі на відстані 100 метрів від прикордонного знаку № 0613 на напрямку Удобне (Україна) – Паланка (Республіка Молдова) був виявлений громадянин ОСОБА_1 , який здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з території України до Республіки Молдова поза пунктами пропуску та без дозволу відповідних органів влади, чим порушив вимоги ст. 9 ЗУ «Про державний кордон України» та ст. 5,6 ЗУ « Про прикордонний контроль».
Постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27.10.2025 визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 грн.
17.11.2025 захисник ОСОБА_1 – адвокат Гарбузюк О.О. подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на її незаконність, просить суд поновити строк на апеляційне оскарження постанови Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27 жовтня 2025 року, скасувати вказану постанову та провадження у справі закрити. 
Обґрунтовуючи поважність причини пропуску строку на апеляційне оскарження, ОСОБА_1 посилається на те, що він не був присутній в судовому засіданні під час розгляду справи та оголошенні оскаржуваної постанови, та судом першої інстанції було проігноровано клопотання захисника про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Копію оскаржуваної постанови було отримано захисником в підсистемі Електронного суду 08.11.2025.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що протокол про адміністративне правопорушення серії ПдРУ №374879 від 25.08.2025, не відповідає встановленим нормам КУпАП, Наказу МВС України №898 від 18.09.2013. ОСОБА_1 не визнає своєї вини у вчиненому адміністративному правопорушенні, так як наміру перетинати кордон поза пунктом пропуску та без дозволу відповідних органів влади в його діях не було. Метою перебування у вказаний день та час в Одеській області згідно протоколу була здійснення перевезення дизельного паливі із його завантаженням в м. Ізмаїл вул. Портова, 13 та доставкою до м. Києва, перебуваючи в трудових правовідносинах з ФОП ОСОБА_2 , який, в свою чергу, надав транспортний засіб з водієм в короткострокову оренду ФОП ОСОБА_3 , на підставі договору короткострокової оренди транспортних засобів з екіпажом (водієм) №1 від 09.07.2024. Апелянт зазначав, що усі необхідні документи про факт перевезення пального було надано прикордонникам, проте жодної інформації про дані обставини чомусь не було зазначено у протоколі та рапорті прикордонником ОСОБА_4 .
Апелянт звертав увагу, що матеріали справи не містять жодних належних, допустимих та достовірних доказів про спробу та/або перетин ОСОБА_1 державного кордону України. Під час складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 інспектором прикордонної служби в порушення вимог ст. 255 КУпАП не було зібрано жодних доказів того, що ОСОБА_1 скоїв правопорушення передбачене ст. 204-1 КУпАП, оскільки з протоколу не вбачається того, які безпосередні дії він вчинив з метою здійснення спроби перетину кордону, оскільки лише сам факт перебування на околиці населеного пункту Удобне Одеської області в прикордонній смузі на відстані 100 метрів від прикордонного знаку №0613 на напрямку Удобне (Україна) – Паланка (Республіка Молдова) не може свідчити про такий намір. 
Для підтвердження незаконного перетинання, або спроби перетинання Державного кордону України, інспектор прикордонної служби, відповідно до ст. 251 КУпАП, мав би надати, зокрема, схеми правопорушення, на якій зафіксовані умовні позначки місця вчинення правопорушення, місця розташування «Контрольного посту» відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б), маршрут руху ОСОБА_1 та лінію державного кордону, а також фото чи відео фіксації факту вчинення правопорушення чи інших беззаперечних доказів, які б вказували на причетність та умисел ОСОБА_1 на перетин кордону в такий спосіб, яке ставитись йому в провину. Окрім того, апелянт вказує, що у матеріалах справи відсутній протокол особистого огляду, огляду речей та вилучення документів, що свідчить про те, що у ОСОБА_1 не вилучались жодні речі та документи, які б могли вказувати про намір перетину ним державного кордону. 
В судовому засіданні, призначеному на 15.05.2026, захисник ОСОБА_1 адвокат Гарбузюк О.О. підтримав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27.10.2025 та доводи апеляційної скарги, просив задовольнити в повному обсязі.
ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, його інтереси представляє адвокат Гарбузюк О.О., який не заперечував проти розгляду справи без участі  ОСОБА_1 ..
Відповідно до ч. 6 ст.294 КУпАП, неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
Щодо клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.
Так, статтею 294 КУпАП передбачено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст. 7 та ч.1 ст. 287 цього Кодексу.
Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Пропущений особою строк на апеляційне оскарження поновляється судом лише за наявності належним чином мотивованого клопотання, у якому повинні бути викладені обставини, що слугували поважними причинами пропуску такого строку, а також обґрунтування того, в чому саме полягає поважність причин пропуску цього строку та яким саме чином такі обставини могли завадити особі оскаржити постанову суду в передбачений законом строк.
ОСОБА_1 вказує, що не був присутній в судовому засіданні під час розгляду справи та оголошенні оскаржуваної постанови, та судом першої інстанції було проігноровано клопотання захисника про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Копію оскаржуваної постанови було отримано захисником в підсистемі Електронного суду 08.11.2025.
Відповідно до змісту постанови суду першої інстанції, ОСОБА_1 та його захисник в судовому засіданні не були присутні. 
Копію оскаржуваної постанови було надіслано захиснику Гарбузюку О.О. в його особистий кабінет Електронного суду, та отримано останнім 08.11.2025.
З апеляційною скаргою Сидорчук А.О. звернувся 17.11.2025 засобами поштового зв`язку.
За таких обставин, ОСОБА_1 був позбавлений можливості своєчасно подати апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції, а тому клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню.
Розглядаючи апеляційну скаргу по суті, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.
Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст.245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до положень ч.7 ст.294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, але не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 , у вчиненні даного адміністративного правопорушення підтверджується наявними у справі письмовими доказами:
-протоколом про адміністративне правопорушення серії ПдРУ № 374879 від 25.08.2025, у якому викладена суть адміністративного правопорушення;
- рапортами від 26.08.2025;
- копією паспорту громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_1 ;
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.
Диспозиція ч.1 ст. 204-1 КУпАП передбачає відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.
У той час як диспозиція ч.2 ст. 204-1 КУпАП визначає адміністративним правопорушення ті самі дії, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.
Аналіз змісту диспозиції ч.ч. 1,2 статті 204-1 КУпАП дає підстави дійти висновку про те, ці норми за своєю властивістю є бланкетними, тобто з метою їх застосування та врегулювання суспільних відносин, виникає необхідність звернення до нормативно-правових актів, які детально регламентують зазначені правила.
Статтею 9 Закону України «Про державний кордон України» (далі Закон) передбачено, що перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством. Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, автомобільних і пішохідних шляхах, в аеропортах (аеродромах), морських і річкових портах, включаючи частину їх акваторії (захищена повністю або частково огороджувальними гідротехнічними спорудами чи об`єктами природного походження), з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, на якій здійснюються прикордонний, митний контроль, інші види контролю і пропуск через державний кордон України осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна. Положення про пункти пропуску через державний кордон України затверджується Кабінетом Міністрів України.
Згідно з ч.1 ст. 12 Закону пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон України провадиться відповідно до законодавства України і міжнародних договорів України. Відповідно до міжнародних договорів України Кабінетом Міністрів України може бути встановлено спрощений порядок пропуску осіб, транспортних засобів, вантажів через державний кордон України.
Відповідно до ст. 35 Закону особи, винні в порушенні або спробі порушення режиму державного кордону України, прикордонного режиму або режиму в пунктах пропуску через державний кордон України, у незаконному переміщенні або спробі незаконного переміщення через державний кордон України вантажів, матеріалів, документів та інших предметів, а також в інших порушеннях законодавства про державний кордон України, несуть кримінальну, адміністративну або іншу відповідальність згідно з законодавством України.
Правила, які визначають порядок та умови перетинання громадянами України державного кордону, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 року №724) (далі Правила).
Відповідно до положень п.2 Правил перетинання громадянами України (далі - громадяни) державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю (далі - пункти пропуску), якщо інше не передбачено законом, за одним документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Також п.2-1 Правил унормовано, що виїзд за межі України громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, зазначених в абзацах третьому - сьомому, дев`ятому і десятому цього пункту та пункті 2-2 цих Правил, може здійснюватися самостійно без осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю, осіб, які потребують постійного догляду, чи дітей, визначених пунктом 2-2 цих Правил, на підставі довідки про перебування таких осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю, осіб, які потребують постійного догляду, чи дітей, визначених пунктом 2-2 цих Правил, на консульському обліку, документів (їх нотаріально засвідчених копій), що дають право на виїзд, які передбачені відповідно в абзацах третьому - сьомому, дев`ятому і десятому цього пункту та пункті 2-2 цих Правил, та документів, зазначених у пункті 2 цих Правил.
Також зазначеними правилами також регламентовано винятки для громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, які прямують для роботи на морських суднах, суднах внутрішнього плавання у складі екіпажів таких суден або для проходження практичної підготовки на суднах, а також, які відносяться до авіаційного персоналу, є державними інспекторами з безпеки авіації або особами, уповноваженими на проведення перевірок Державіаслужби, та працівниками Державного авіаційного підприємства Україна, якщо вони прямують для роботи (виконання службових обов`язків) за кордоном або тренажерної підготовки, а також є студентами або курсантами закладів освіти України, які прямують для проходження практичної льотної підготовки в іноземні заклади освіти або в авіаційні школи, здійснюється уповноваженими службовими особами Держприкордонслужби за умови виконання правил перетинання державного кордону України, наявності підтвердних документів.
24 лютого 2022 року N 2102-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", відповідно до пункту 31 частини 11 статті 85 Конституції України та статті 5 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", затверджений Указ Президента України 24 лютого 2022 року N 64/2022, яким в Україні введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який, у подальшому, продовжено й який триває досі.
На підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року N 69/2022 в Україні оголошено загальну мобілізацію, яка передбачає для громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років обмеження у праві виїзду за кордон.
Пунктами 5,6 ч.1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» передбачено, що в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану:
-запроваджувати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, комендантську годину (заборону перебування у певний період доби на вулицях та в інших громадських місцях без спеціально виданих перепусток і посвідчень), а також встановлювати спеціальний режим світломаскування
-встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.
На підтвердження винуватості ОСОБА_1 у скоєнні інкримінованого правопорушення, прикордонниками надано до суду такі докази: протокол про адміністративне правопорушення ПдРУ №374879 від 25 серпня 2025 року, рапорт, копію закордонного паспорта ОСОБА_1 зробленого із застосунку «Дія».
Як видно з протоколу про адміністративне правопорушення ПдРУ №374879 від 25 серпня 2025 року, 25.08.2025 близько 00:10 год. на околиці н.п. Удобне Одеської області, в прикордонній смузі на відстані 100 метрів від прикордонного знаку № 0613 на напрямку Удобне (Україна) – Паланка (Республіка Молдова) був виявлений громадянин ОСОБА_1 , який здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з території України до Республіки Молдова поза пунктами пропуску та без дозволу відповідних органів влади, чим порушив вимоги ст. 9 ЗУ «Про державний кордон України» та ст. 5,6 ЗУ «Про прикордонний контроль».
У протоколі зазначено, що ОСОБА_1 працює в в/ч НОМЕР_1 на посаді водія.
Вказаний вище протокол без зауважень підписано ОСОБА_1 , як особою, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Рапорт, складений прикордонником ОСОБА_4 містить виклад аналогічних обставин тим, що зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення.
Матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 мав дозвільні документи, які надавали йому, як громадянину України чоловічої статі та призивного віку, право на перетинання державного кордону, зважаючи на обмеження, встановлені законодавством.
В суді першої інстанції ОСОБА_1 було подано докази перебування в трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 з 17.02.2025 по 01.09.2025, на посаді водія автотранспортного засобу.
Так, з товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) №255 від 255 від 24.08.2025, убачається, що остання містить інформацію про вид перевезення, водія транспортного засобу - ОСОБА_1 , транспортний засіб, пункт завантаження – Одеська область, м. Ізмаїл, пункт розвантаження – Київська область, м. Київ. Відповідно до вказаного документа виїзд з підприємства - вантажовідправника було здійснено водієм ОСОБА_1 24.08.2025, та останнього було знято з маршруту 27.08.2025. 
Проте інформація про виконання трудових обов`язків під час зупинки ОСОБА_1 у протоколі та його поясненнях відсутня, тому з метою встановлення дійсних обставин справи, судом запитано у Міністерства оборони України відомості, чи дійсно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час складення протоколу про адміністративне правопорушення, а саме 25.08.2025 працював водієм в/ч НОМЕР_1 (про що зазначено в протоколі).
06.03.2026 від командира в/ч НОМЕР_1 надійшла відповідь, про те, що механік-водій 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 2 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_1 22.11.2024 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 та ухилявся від військової служби до 31.08.2025, коли був поновлений на військову службу у військовій частині НОМЕР_2 . На підтвердження вказаних обставин, до вказаного листа додано Витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22.11.2024 №356 на 1 арк. в 1 прим. та Витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31.08.2025 №248 на 1 арк. в 1 прим.
Крім того, з метою перевірки доводів, викладених в апеляційній скарзі щодо обставин вчинення правопорушення, апеляційним судом витребувано у відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » НОМЕР_3 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України пояснення ОСОБА_1 до протоколу про адміністративне правопорушення ПдРУ № 374879, а у разі їх відсутності наголошено про необхідність зазначити причини про це.
08.05.2026 від начальника НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України надійшла відповідь, в якій зазначено, що протокол про адміністративне правопорушення №374879 від 25.08.2025 складено уповноваженою посадовою особою із дотриманням вимог ст. 256 КУпАП. Під час складання протоколу громадянину ОСОБА_1 було роз`яснено його права відповідно до ст. 268 КУпАП, що підтверджено його особистим підписом. У графі «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності» зазначено, що громадянин ОСОБА_1 бажає давати пояснення командиру частини. Запис внесений посадовою особою, яка складала протокол, у присутності правопорушника та засвідчений його підписом, зауважень щодо змісту запису останній не висловлював. Інших пояснень щодо обставин здійснення правопорушення громадянином ОСОБА_1 надано не було.
Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги про те, що наявність документів про перебування у трудових відносинах спростовує висновки суду першої інстанції про наявність складу адміністративного правопорушення до уваги не приймаються.
Докази, наявні в матеріалах справи є достатніми для висновку про доведеність вини  ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення, а сам факт перебування в трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 не свідчить про те, що перебування у вказаному місці було обґрунтованим маршрутом слідування у зв`язку з виконанням трудових обов`язків як водія. Під час судового розгляду не встановлено обставин, які перешкоджали ОСОБА_1 повідомити під час складання протоколу уповноваженим особам про виконання ним трудових обов`язків, протокол із відомостями про роботу водієм В/Ч підписаний ним без зауважень, а відтак його поведінку не можна вважати послідовною.
Із цих підстав, як такі, що не знаходять свого підтвердження та не спростовують висновків суду першої інстанції про порушення ОСОБА_1 вимог ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не мав наміру перетинати державний кордон України.
Отже апеляційним переглядом встановлено, що суддею відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Порушень судом першої інстанції норм КУпАП під час з`ясування обставин по справі апеляційним судом не встановлено.
За таких обставин, підстав для закриття провадження справи не встановлено, і висновок судді про наявність в діях  ОСОБА_1  складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-1 КУпАП є вірним.
Керуючись ст.ст. 7, 294 КУпАП, апеляційний суд
постановив:
Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27 жовтня 2025 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27 жовтня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя 
Одеського апеляційного суду Є.С. Сєвєрова
?