Харківський окружний адміністративний суд  61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Харків 
01 червня 2026 р. справа № 520/3960/26 
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олексія Котеньова, розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом Чугуївської окружної прокуратури (вул. Харківська, буд.98, Чугуїв, Харківська область, 63503, код ЄДРПОУ 0291010834), Державного агентства лісових ресурсів України (вул. Шота Руставелі, буд. 9-А, м. Київ 23, 01023, код ЄДРПОУ 37507901), Північно-Східного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства (вул. Григорія Сковороди, буд. 86,м. Харків, Харківський р-н, Харківська обл., 61024, код ЄДРПОУ 45139951) до Чугуївської міської військової адміністрації Чугуївського району Харківської області (вул. Старонікольська, буд. 35А,м. Чугуїв, Харківська обл., Чугуївський р-н, 63503, код ЄДРПОУ 44864199) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
Чугуївська окружна прокуратура, Державне агентство лісових ресурсів України, Північно-Східне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства звернулися до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Чугуївської міської військової адміністрації Чугуївського району Харківської області, в яких просили суд визнати протиправною бездіяльність Чугуївської міської військової адміністрації Чугуївського району Харківської області та зобов`язати останню розглянути подання Північно-Східного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 19.11.2025 № 02-27/939-25 щодо віднесення земельних ділянок до самозалісених та прийняти за результатами його розгляду акт у формі рішення.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Чугуївською міською військовою адміністрацією Чугуївського району Харківської області, попри отримане подання Північно-Східного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 19.11.2025 № 02-27/939-25 щодо віднесення земельних ділянок комунальної форми власності до самозалісених на підставі даних геопорталу «ГІС управління лісовими ресурсами України», яким було ідентифіковано 7 потенційно самозалісених земельних ділянок загальною площею близько 138 га, належним чином не розглянуто зазначене подання, оскільки фактично надано часткову відмову щодо частини земельних ділянок (зокрема з кадастровими номерами 6325482000:09:000:1422, 6325482000:09:000:1419, 6325482000:09:000:1417, 6325482000:09:000:1334, 6325483500:03:000:0168), а щодо інших повідомлено про відсутність повноважень на прийняття відповідного рішення, що свідчить про ухилення від здійснення передбачених законом управлінських функцій та фактичне неприйняття належного управлінського рішення; водночас за матеріалами листування з окружною прокуратурою встановлено, що аналогічне подання від 07.08.2025 № 02-27/443-25 також не було розглянуто по суті, а відповідь адміністрації від 11.08.2025 № 02-02-54/1480 зводиться до формального посилання на відсутність повноважень, що у сукупності свідчить про протиправну бездіяльність відповідача щодо обов`язку належного розгляду подань уповноваженого органу та прийняття мотивованого рішення у межах компетенції. Зазначене стало підставою для звернення Чугуївської окружної прокуратури до суду з даним позовом.
Ухвалою від 02.03.2026 прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі.
Відповідач у відзиві на позов зазначив, що Чугуївська міська військова адміністрація не вбачає за можливе приймати рішення про віднесення спірних земельних ділянок до самозалісених всупереч волі уповноваженого власника – міської ради, оскільки це тягне істотні правові наслідки, пов`язані зі зміною цільового призначення земель, необхідністю створення спеціалізованого комунального лісогосподарського підприємства або передачею земель у державну власність, що може порушити інтереси територіальної громади щодо використання земель для пасовищ і сіножатей; також зазначено, що прийняття рішення про відмову є передчасним за відсутності чіткої позиції власника, у зв`язку з чим вирішення питання належить виключно до компетенції органу, який реалізує повноваження власника, а щодо частини земельних ділянок відсутнє зареєстроване право комунальної власності, що, на думку відповідача, виключає можливість прийняття будь-яких рішень щодо їх віднесення до самозалісених або відмови у такому віднесенні. Просить відмовити в задоволенні позову. 
Позивач, Чугуївська окружна прокуратура, подав до суду відповідь на відзив, згідно якої виклав свої заперечення проти доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, та підтримав свої позовні вимоги. Просить позов задовольнити.
Відповідно до ст. 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Суд розглядає справу в порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі п. 10 ч. 1 ст. 4, ч. 4 ст. 229 КАС України.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає таке.
Судом установлено, що Північно-Східним міжрегіональним управлінням лісового та мисливського господарства на підставі даних геопорталу «Геоінформаційна система управління лісовими ресурсами України» до Чугуївської міської військової адміністрації Харківської області було скеровано подання від 19.11.2025 № 02-27/939-25 щодо віднесення 7 земельних ділянок комунальної форми власності загальною площею близько 138 га до самозалісених. 
За результатами розгляду зазначеного подання Чугуївською міською військовою адміністрацією надано відповідь від 24.11.2025 № 02-02-54/2153, в якій зазначено про відсутність у неї повноважень щодо прийняття рішення про віднесення земель до самозалісених. 
Також суд установив, що за зверненням Чугуївської окружної прокуратури відповідачем надано відповідь, в якій аналогічно зазначено про відсутність відповідних повноважень у начальника військової адміністрації населених пунктів. 
Вказані обставини свідчать, що подання уповноваженого органу не було розглянуто у повному обсязі по суті.
По суті спірних правовідносин суд зазначає таке.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави (частини 1 статті 1 Земельного кодексу України).
Статтею 2 Земельного кодексу України визначено, що земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).
Частиною 1 статті 3 Земельного кодексу України визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Щодо права прокурора на звернення до суду з даним позовом, суд зазначає таке. 
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Суд ураховує, що відповідно до приписів частин 3, 4, 5 статті 53 Кодексу адміністративного судочинства України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу.
У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.
Спеціальним законом, яким визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді є Закон України "Про прокуратуру".
Згідно з частиною 1 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.
Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття інтерес держави.
У Рішенні Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття інтереси держави, висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини).
Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій.
Із врахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (пункт 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99).
Відтак, суд вважає, що інтереси держави охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація інтересів держави, особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 05 листопада 2019 року у справі №804/4585/18, від 25 квітня 2018 року у справі № 806/1000/17, від 19 вересня 2019 року у справі № 815/724/15, від 17 жовтня 2019 року у справі № 569/4123/16-а.
Частиною 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.
Процедура віднесення земель до самозалісених врегульована статтею 57-1 Земельного кодексу України, відповідно до положень якої рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування щодо віднесення земельної ділянки до самозалісеної ділянки приймається за поданням відповідного територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства.
У позові прокурор зазначає, що Чугуївська міська військова адміністрація Чугуївського району Харківської області належним чином не виконала покладені на неї повноваження щодо розгляду подання Північно-Східного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 19.11.2025 № 02-27/939-25 про віднесення земельних ділянок комунальної форми власності до самозалісених або відмову у їх віднесенні. На думку прокурора, вирішення зазначеного питання відповідно до статті 57-1 Земельного кодексу України та статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (у системному зв`язку з положеннями Закону України «Про правовий режим воєнного стану») належить до повноважень органу, який здійснює функції органу місцевого самоврядування в умовах воєнного стану, у зв`язку з чим відповідач був зобов`язаний розглянути подання по суті та прийняти вмотивоване рішення щодо кожної із земельних ділянок, зазначених у поданні, чого зроблено не було.
Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що інтереси держави у спірних правовідносинах пов`язані із забезпеченням належного управління землями як об`єктом особливої охорони, а тому підлягають судовому захисту в порядку адміністративного судочинства. Звернення прокурора з даним позовом здійснено у межах повноважень, визначених статтею 53 Кодексу адміністративного судочинства України та статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», з огляду на необхідність захисту публічного інтересу у сфері земельних відносин та недопущення бездіяльності уповноваженого органу. 
Відтак підстав для сумніву щодо наявності у прокурора процесуального права на звернення до суду у цій справі суд не вбачає.
Досліджуючи питання щодо розгляду відповідачем спірного звернення, суд зазначає таке. 
Указом Президента України від 07 червня 2021 року № 228/2021 "Про деякі заходи щодо збереження та відтворення лісів" з метою збереження лісового фонду України, належного захисту і відтворення лісів, створення сприятливих умов для ведення лісового господарства на засадах сталого розвитку з урахуванням природних та економічних умов, забезпечення прав громадян на безпечне довкілля постановлено започаткувати з 2021 року реалізацію екологічної ініціативи Масштабне залісення України.
Законом України від 20 червня 2022 року № 2321-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо збереження лісів", який набрав чинності 10.07.2022, главу 11 Земельного кодексу України доповнено статтею 57-1 такого змісту:
"Стаття 57-1. Самозалісені землі
1. Самозалісена ділянка - це земельна ділянка будь-якої категорії земель (крім земель лісогосподарського призначення, природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення) площею понад 0,5 гектара, вкрита частково чи повністю лісовою рослинністю, залісення якої відбулося природним шляхом.
2. Віднесення земельної ділянки приватної власності до самозалісеної ділянки здійснюється її власником, а щодо земельних ділянок державної та комунальної власності - органом, який здійснює розпорядження нею.
Віднесення земельної ділянки, що перебуває у користуванні, заставі, до самозалісеної ділянки здійснюється за погодженням із землекористувачем, заставодержателем.
Рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування щодо віднесення земельної ділянки до самозалісеної ділянки приймається за поданням відповідного територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства.
3. Віднесення земельної ділянки до самозалісеної ділянки здійснюється шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про належність всіх її угідь до угідь самозалісеної ділянки. Земельна ділянка вважається самозалісеною ділянкою з дня внесення зазначених відомостей до Державного земельного кадастру.
4. Віднесення земельної ділянки, сформованої як об`єкт цивільних прав, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, до самозалісеної ділянки здійснюється без розроблення документації із землеустрою.
5. Віднесення земельної ділянки, несформованої як об`єкт цивільних прав, а також земельної ділянки, сформованої як об`єкт цивільних прав, але відомості про яку не внесені до Державного земельного кадастру, до самозалісеної ділянки здійснюється відповідно до документації із землеустрою, на підставі якої відомості про земельну ділянку вносяться до Державного земельного кадастру".
Відповідно до Конституції України систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України "Про місцеве самоврядування в Україні".
Відповідно до частини 1 статті 10 цього Закону сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, зокрема, вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.
Положеннями статті 46 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради.
Сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності не рідше ніж один раз на місяць.
Сесію сільської, селищної, міської ради відкриває і веде відповідно сільський, селищний, міський голова, а у випадках, передбачених частиною шостою цієї статті, - секретар ради; сесію районної у місті, районної, обласної ради - голова ради або відповідно заступник голови районної у місті, районної ради чи перший заступник, заступник голови обласної ради. У випадку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, сесію відкриває за дорученням групи депутатів, з ініціативи якої скликана сесія, один з депутатів, що входить до її складу, а веде за рішенням ради - один з депутатів цієї ради.
Сесія ради є повноважною, якщо в її пленарному засіданні бере участь більше половини депутатів від загального складу ради.
Протоколи сесій сільської, селищної, міської ради, прийняті нею рішення підписуються особисто сільським, селищним, міським головою, районної у місті, районної, обласної ради - головою відповідної ради, у разі їх відсутності - відповідно секретарем сільської, селищної, міської ради, відповідно заступником голови районної у місті, районної ради чи першим заступником, заступником голови обласної ради, а у випадках, передбачених частинами сьомою та дев`ятою цієї статті, - депутатом ради, який за дорученням депутатів головував на її пленарному засіданні.
Частинами 1, 2, 3 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.
Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.
Таким чином, розгляд та вирішення питання про віднесення або про відмову у віднесенні земельних ділянок до самозалісених ділянок за поданням відповідного територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства приймається органом місцевого самоврядування виключно на пленарному засіданні сільської, селищної, міської ради у формі рішення та не може оформлятися листами у відповідь на подання.
Проте, Чугуївська міська військова адміністрація Чугуївського району Харківської області, всупереч вимогам статей 19, 144 Конституції України, статей 26, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та статті 57-1 Земельного кодексу України (у редакції Закону № 2321-IX від 20.06.2022), не забезпечила належного розгляду подання Північно-Східного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 19.11.2025 № 02-27/939-25 щодо віднесення земельних ділянок до самозалісених та не прийняла за його результатами рішення у передбаченій законом формі.
Фактичне направлення відповідачем листів, якими повідомлено про відсутність повноважень щодо прийняття відповідного рішення або висловлено позицію щодо неможливості його ухвалення, не свідчить про належний розгляд подання у порядку, визначеному статтею 57-1 Земельного кодексу України, та не може розцінюватися як прийняття управлінського рішення суб`єктом владних повноважень.
Разом із тим, посилання відповідача на відсутність повноважень не звільняє його від обов`язку діяти у спосіб, передбачений законом, зокрема забезпечити розгляд подання компетентним органом та ухвалення за його результатами відповідного рішення у формі акта індивідуальної дії, або ж належним чином вирішити питання компетенції шляхом реалізації передбачених законом механізмів передачі матеріалів до уповноваженого органу.
Отже, подання від 19.11.2025 № 02-27/939-25 фактично не було розглянуте по суті уповноваженим суб`єктом владних повноважень, а Чугуївська міська військова адміністрація не прийняла жодного рішення, яке відповідало б вимогам статті 57-1 Земельного кодексу України та статей 26, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».
Суд не приймає доводи відповідача про відсутність у нього повноважень щодо вирішення питання, порушеного у поданні Північно-Східного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства, оскільки вони є необґрунтованими та такими, що не узгоджуються з приписами чинного законодавства. 
Відповідно до статті 4 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» № 389-VIII, у разі введення воєнного стану на відповідних територіях можуть утворюватися військові адміністрації як тимчасові державні органи, які забезпечують здійснення заходів правового режиму воєнного стану, зокрема у сфері забезпечення функціонування органів місцевого самоврядування та реалізації повноважень у визначених законом межах. 
Указом Президента України № 680/2022 на території Чугуївського району Харківської області утворено Чугуївську міську військову адміністрацію, яка у період дії воєнного стану здійснює повноваження органу місцевого самоврядування в межах, передбачених законом.
Суд звертає увагу, що утворення військової адміністрації не припиняє правосуб`єктності органу місцевого самоврядування як юридичної особи та носія публічної влади, а лише тимчасово змінює механізм реалізації його повноважень, у тому числі шляхом їх здійснення військовою адміністрацією. 
Відповідно до пункту 26 частини першої статті 15 Закону № 389-VIII військові адміністрації населених пунктів на відповідній території здійснюють повноваження щодо вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин, за винятком прямо передбачених законом обмежень. 
Отже, повноваження щодо розгляду питань, пов`язаних із управлінням земельними ресурсами територіальної громади, у період воєнного стану не припиняються, а реалізуються відповідним уповноваженим суб`єктом — військовою адміністрацією.
За таких обставин посилання відповідача на відсутність у нього компетенції щодо розгляду подання або прийняття відповідного рішення є безпідставними, оскільки суперечать правовій природі військових адміністрацій та визначеному законом розподілу повноважень у період воєнного стану. 
Відповідач як суб`єкт владних повноважень був зобов`язаний забезпечити належний розгляд подання уповноваженого органу та прийняти вмотивоване рішення по суті порушеного питання в межах наданих йому законом повноважень, а не обмежуватися формальним посиланням на їх відсутність. 
Така позиція відповідача фактично свідчить про ухилення від виконання покладених на нього управлінських функцій та не відповідає вимогам законності, обов`язковості та повноти розгляду звернень суб`єктів владних повноважень.
Зазначене свідчить про протиправну бездіяльність Чугуївської міської військової адміністрації, яка полягає у невиконанні обов`язку щодо належного розгляду подання та прийняття за його результатами мотивованого рішення у встановленому законом порядку.
Підсумовуючи викладене вище, зважаючи на встановлені обставини справи та наведені вище норми права, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність Чугуївської міської військової адміністрації Чугуївського району Харківської області, що полягає у невжитті заходів щодо належного розгляду подання Північно-Східного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 19.11.2025 № 02-27/939-25 та неприйнятті за його результатами вмотивованого рішення щодо віднесення земельних ділянок до самозалісених та зобов`язати Чугуївську міську військову адміністрацію Чугуївського району Харківської області розглянути подання Північно-Східного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 19.11.2025 № 02-27/939-25 щодо віднесення земельних ділянок до самозалісених та прийняти за результатами його розгляду акт у формі рішення.
За приписами ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактично обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляд справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Задовольнити позов Чугуївської окружної прокуратури (вул. Харківська, буд.98, Чугуїв, Харківська область, 63503, код ЄДРПОУ 0291010834), Державного агентства лісових ресурсів України (вул. Шота Руставелі, буд. 9-А, м. Київ 23, 01023, код ЄДРПОУ 37507901), Північно-Східного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства (вул. Григорія Сковороди, буд. 86,м. Харків, Харківський р-н, Харківська обл., 61024, код ЄДРПОУ 45139951) до Чугуївської міської військової адміністрації Чугуївського району Харківської області (вул. Старонікольська, буд. 35А,м. Чугуїв, Харківська обл., Чугуївський р-н, 63503, код ЄДРПОУ 44864199) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Визнати протиправною бездіяльність Чугуївської міської військової адміністрації Чугуївського району Харківської області, що полягає у невжитті заходів щодо належного розгляду подання Північно-Східного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 19.11.2025 № 02-27/939-25 та неприйнятті за його результатами вмотивованого рішення щодо віднесення земельних ділянок до самозалісених.
Зобов`язати Чугуївську міську військову адміністрацію Чугуївського району Харківської області (вул. Старонікольська, буд. 35А,м. Чугуїв, Харківська обл., Чугуївський р-н, 63503, код ЄДРПОУ 44864199) розглянути подання Північно-Східного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 19.11.2025 № 02-27/939-25 (вул. Григорія Сковороди, буд. 86,м. Харків, Харківський р-н, Харківська обл., 61024, код ЄДРПОУ 45139951) щодо віднесення земельних ділянок до самозалісених та прийняти за результатами його розгляду акт у формі рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення у повному обсязі виготовлено 01 червня 2026 року.

Суддя Олексій КОТЕНЬОВ