ЗАОЧНЕ Рішення
ІмЕНЕм УкрАїни

справа № 521/2616/26
провадження № 2/521/3747/26

28 травня 2026 року м. Одеса
Хаджибейський районний суд міста Одеси в складі:
Головуючого судді Михайлюка О.А.,
при секретарі Тарасюк О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення безпідставно отриманих коштів, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про повернення безпідставно отриманих коштів, посилаючись на те, що 23.01.2026 року вона здійснила оплату за товар в сумі 6290 (шість тисяч двісті дев`яносто) гривень на особистий картковий рахунок відповідача, однак оплачений товар їй передано не було.
В подальшому, як зазначає позивач, на її вимогу у телефонному режимі повернути кошти, відповідач не здійснив повернення коштів, які він отримав без достатньої правової підстави, у зв`язку з чим позивач вимушена звернутися до суду.
Позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь безпідставно набуті 23.01.2026 року на рахунок АТ «Банк Кредит Дніпро» № НОМЕР_1 кошти в сумі 6290 (шість тисяч двісті дев`яносто) гривень, витрати по сплаті судового збору 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні, витрати на правову допомогу 5000 (п`ять тисяч) гривень. 
Позивач в судове засідання не з`явилася, її представник подав до суду заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги повністю підтримав та просив суд їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав.
Відповідно до ч. 5, 9 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.
Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
В судовому засіданні встановлено, що 23.01.2026 року ОСОБА_1 з рахунку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_2 здійснила оплату за товар в сумі 6290 (шість тисяч двісті дев`яносто) гривень на особистий картковий рахунок ОСОБА_2 в АТ «Банк Кредит Дніпро» № НОМЕР_1 , що підтверджується доданою до матеріалів справи платіжною інструкцією №0.0.4730460686.1.
Позивач зверталася до відповідача з вимогою про повернення коштів у зв`язку з неотриманням товару, однак зазначені кошти повернуті не були.
Згідно з частинами першою та другою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: набуття або збереження майна, набуття або збереження за рахунок іншої особи, відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).
Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави є: набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; відсутність правової підстави для зміни майнового стану цих осіб.
За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.
Відповідно до ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.
Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.
Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на безпосередній вимозі закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Відповідач не надав суду жодних заперечень щодо позову, доказів правомірного неповернення отриманих коштів позивачу. 
Таким чином, під час переходу майна у формі грошових коштів від позивача до відповідача була відсутня для цього належна правова підстава, набувач збагатився за рахунок потерпілої особи без достатньої підстави, передбаченої законом, іншими правовими актами чи правочином, оскільки такий перехід майна суперечить юридичному змісту правовідношення та не ґрунтується на прямій вказівці закону.
Відповідно до ст. ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
За ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За таких обставин, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно набуті 23.01.2026 року на рахунок АТ «Банк Кредит Дніпро» № НОМЕР_1 кошти в сумі 6290 (шість тисяч двісті дев`яносто) гривень.
Статтею 133 ЦПК встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.141 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні, що підтверджується платіжною інструкцією №131Н-ЕМХ8-АК7В-4901 від 18.02.2026 року.
Оскільки позовні вимоги про повернення безпідставно отриманих коштів задоволено в повному обсязі, то вказана сума судового збору підлягає стягненню з відповідача.
Позивач також просить суд стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень.
Згідно із ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При визначенні суми відшкодування слід виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Отже, стороні, на користь якої прийняте рішення, для отримання відшкодування витрат на правову допомогу слід довести: факт і тривалість надання їй правової допомоги; факт надання допомоги адвокатом або іншим фахівцем у галузі права; факт оплати правової допомоги.
Стороною позивача суду не надано жодних доказів на підтвердження понесення витрат на правову допомогу та їх сплату, тому суд відмовляє у задоволенні даної позовної вимоги.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 1212, 1213 ЦК України, ст. ст. 10, 12, 133, 141, 265, 279, 280, 354 ЦПК України, суд 
Вирішив:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення безпідставно отриманих коштів – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 ) безпідставно набуті 23.01.2026 року на рахунок АТ «Банк Кредит Дніпро» № НОМЕР_1 кошти в сумі 6290 (шість тисяч двісті дев`яносто) гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 ) – 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні в рахунок сплаченого судового збору.
В задоволенні решти вимог – відмовити. 
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя:   О.Михайлюк
28.05.26