Справа № 152/717/26
2-о/152/95/26 

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України

09 червня 2026 року          м. Шаргород

Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:
головуючого – Войнаровського І.В.,
за участі:
секретаря – Дроган Н.Л., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Залокоцька Вікторія Дживанівна про встановлення факту смерті, заінтересована особа – Шаргородський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Жмеринському районі Вінницької області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції,
в с т а н о в и в:
07 травня 2026 року адвокат Залокоцька В.Д., в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті.
Зазначила, що 0ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Салехард, Ямало-Ненецького автономного округу, російської федерації помер ОСОБА_2 . Смерть ОСОБА_2 зареєстровано 98900010 відділом запису актів цивільного стану м. Салехард, про що 16 жовтня 2025 року складено запис акта про смерть № 170259890001000312006 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 (з апостилем). На день смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 0,1000 га з кадастровим номером 0525385300:03:003:0255, яка належить спадкодавцю на підставі Договору купівлі-продажу від 29 травня 2012 року, яку заявник має намір успадкувати як спадкоємець за законом. Єдиним спадкоємцем майна ОСОБА_2 є його донька, заявниця ОСОБА_1 (згідно свідоцтва про зміну імені - ОСОБА_1 ), що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 та свідоцтвом про зміну імені серії НОМЕР_3 . ОСОБА_2 був українцем за національністю, мав громадянство України, народився та проживав у с. Михайлівка Вінницької області Жмеринського району, де і був зареєстрований. На момент смерті спадкодавець перебував на території російської федерації. При зверненні до нотаріуса з метою оформлення спадщини після смерті ОСОБА_2 заявнику було роз`яснено, що свідоцтво про смерть ОСОБА_2 не відповідає вимогам законодавства України, у зв`язку із чим не підтверджує факту смерті останнього, тому не може бути відкрито спадкову справу, та рекомендовано звернутися до відділу ДРАЦСу з метою оформлення свідоцтва про смерть відповідно до вимог законодавства України. Після цього заявник звернувся до Шаргородського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Жмеринському районі Вінницької області з метою отримання свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , але 24.04.2026 року отримав відмову № 202-22.12-35. Відділом ДРАЦСу відмовлено у видачі свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , оскільки в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян України відсутній запис про смерть ОСОБА_2 . Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться на підставі документа встановленої форми про смерть (форма № 106/0, затвердженого наказом МОЗ України № 545 08.08.2006), виданого закладом охорони здоров`я або судово медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Таким чином, вказує, що оскільки ОСОБА_2 помер на території країни-агресора, тобто в рф, заявнику слід встановити факт смерті ОСОБА_2 . Метою встановлення означеного факту є необхідність оформлення заявником спадщини після смерті останнього. Зазначає, що 22 січня 1993 року Україна приєдналася до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах (м. Мінськ). Статтею 13 Конвенції про правову допомогу передбачено, що документи, які на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за встановленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних сторін без якого-небудь спеціального посвідчення. Крім того, документи, які на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних сторін доказовою силою офіційних документів. Отже, іноземні офіційні документи користуються доказовою силою офіційних документів на території України: за умови їх засвідчення штампом апостиль, якщо вони складені на території держав-учасниць Гаазької Конвенції; без будь-якого додаткового засвідчення, якщо вони складені на території держави, з якими Україна має відповідні дво- або багатосторонні договори; за умови наявності консульської легалізації, якщо вони складені на території держав, з якими Україна не має вищезазначених договорів. Разом з тим, 23 грудня 2022 року набрав чинності Закон України від 01.12.2022 року №2783-ІХ «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року». Цим Законом передбачено зупинення у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України 22 січня 1993 року; Протоколу 1997 року до Конвенції, вчиненого від імені України 28 березня 1997 року; вихід України з Конвенції від 22 січня 1993 року та Протоколу від 28 березня 1997 року. З 19 травня 2024 року Конвенція від 22 січня 1993 року вважається припиненою для України у відносинах з усіма її сторонами. Дія цієї Конвенції (у т. ч. й ст.13) зупиняється щодо будь-яких документів виданих, посвідчених лише у двох країнах (російська федерація та республіка білорусь), незалежно від дати їх видачі, посвідчення. Таким чином, зважаючи на припинення дипломатичних відносин та закриття всіх консульських установ України в російській федерації, консульська дія щодо посвідчення апостилем свідоцтва про смерть не може бути вчинена посольством України в рф. Разом з тим, вважає, що вказаним вище свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим у рф, зафіксовано смерть ОСОБА_2 , тобто підтверджується факт настання смерті останнього. враховуючи неможливість у позасудовому порядку доведення факту смерті ОСОБА_2 , виникає потреба в такому способі захисту права, як встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема, факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.
З огляду на вище викладене, представник заявниці просить встановити факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , яка сталася в місті Салехард Ямало-Ненецького автономного округу російської федерації.
Ухвалою суду від 07 травня 2026 року прийнято до розгляду заяву та відкрито провадження у справі (а.с.29).
Заявниця та її представник в судове засідання не з`явилися, однак 09 червня 2026 року від представника заявниці до суду надійшла заява, в якій вона просить розгляд заяви проводити у відсутності заявниці та її представника, заяву підтримує та просить задовольнити (а.с.33).
Представник Шаргородського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Жмеринському районі Вінницької області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України в судове засідання не з`явилася. 18 травня 2026 року подала до суду заяву, в якій вказала, що за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян актовий запис про смерть на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відсутній. Просить розглянути справу без присутності представника Шаргородського відділу ДРАЦС, при розгляді справи посилається на розсуд суду (а.с.30). 
Враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку із неявкою всіх учасників, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд доходить висновку про задоволення заяви, виходячи із наступного.
Судом встановлено, що заявниця  ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Деребчин Шаргородського району Вінницької області, що підтверджується копією паспорта (а.с.7).
Відповідно до копії свідоцтва про зміну імені заявниця змінила ім`я з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 » (а.с.21).
Згідно з копію свідоцтва про народження заявниці, батьком вказаний ОСОБА_2 , а матір`ю ОСОБА_5 (а.с.22).
ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 в с. Михайлівка Шаргородського району Вінницької області, що підтверджується копію паспорта громадянина України (а.с.18-20).
Відповідно до копії свідоцтва про смерть, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який народився в с. Михайлівка Шаргородського району Вінницької області, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Салехард Ямало-Ненецького автономного округу російської федерації (а.с.9-10).
Згідно з копією договору купівлі – продажу житлового будинку від 29 травня 2012 року, власником житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 , вказаний ОСОБА_2 , що також підтверджується копією виписки з по господарської книги №11 Мурафської сільської ради (а.с.11-14,16).
Відповідно до копії довідки №236 від 17 квітня 2026 року, виданої виконавчий комітетом Мурафської сільської ради Жмеринського району Вінницької області, ОСОБА_2 був зареєстрований в АДРЕСА_1 (а.с.15).
Згідно з копією відповіді №202-22.12-35 від 24 квітня 2026 року, наданої заявниці Шаргородським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Жмеринському районі Вінницької області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, заявниці рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.17).
Відповідно до копії роз`яснення державного нотаріуса Шаргородської державної нотаріальної контори Вінницької області Хлапоніна О.О. №289/02-31 від 08 червня 2026 року, ОСОБА_1 роз`яснено, що оскільки смерть ОСОБА_2 зареєстрована на території російської федерації, а свідоцтво про смерть видане органами рф, не може бути визнано дійсним на території України, а документи видані органами рф не підлягають визнанню без відповідної легалізації, яка на разі є неможливою через відсутність дипломатичних відносин між Україною та рф для відкриття спадщини та оформлення спадкових прав на майно, що залишилося після смерті померлого ОСОБА_2 , а тому заявниці рекомендовано надати рішення суду про встановлення факту смерті ОСОБА_2 (а.с.32).
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина перша та друга статті 2 ЦПК України).
Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо (частина перша статті 11 ЦПК України).
Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Схожий за змістом висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).
Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.
Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року, суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час.
Відповідно до ст.13 Закону України «Про міжнародне приватне право» у редакції від 23.12.2022, документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.
На час дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.93, ст.13 даної Конвенції було передбачено, що документи, які на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за встановленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних сторін без якого-небудь спеціального посвідчення. Крім того, документи, які на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних сторін доказовою силою офіційних документів.
23.12.2022 набрав чинності Закон України від 01.12.2022 №2783-IX "Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.93". Цим Законом передбачено зупинення у відносинах з російською федерацією та республікою Білорусь дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України 22.01.93 року та Протоколу 1997 року до Конвенції, вчиненого від імені України 28.03.97 та вихід України з Конвенції від 22.01.93 та Протоколу від 28.03.97.
Так, дія Конвенції від 22.01.93 та Протоколу від 28.03.97 зупинена з 27.12.2022 року, а з 29.12.2023 припинено дію Конвенції.
Заявниця позбавлена можливості отримати свідоцтво про смерть свого батька у відділі державної реєстрації актів цивільного стану, через те, що факт його смерті відбувся на території російської федерації, з якою розірвано дипломатичні відносини.
Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.
Установлення цього факту має для заявниці юридичне значення, оскільки дозволяє їй реалізувати своє право на оформлення своїх спадкових прав. Іншого порядку встановлення таких прав не передбачено чинним законодавством. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 259, 263-265, 315 ЦПК України, -

у х в а л и в:

Заяву  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Залокоцька Вікторія Дживанівна про встановлення факту смерті, заінтересована особа – Шаргородський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Жмеринському районі Вінницької області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції– задовольнити.
Встановити факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , яка сталася в місті Салехард Ямало-Ненецького автономного округу російської федерації.

Згідно зі статтями 273, 354, 355 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.В. Войнаровський