ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/24064/25	Головуючий у 1-й інстанції Стельмащук П.Я. 	
Провадження № 22-ц/817/561/26 	Доповідач - Хома М.В.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючої Хома М.В. 
суддів    Костів О. З., Храпак Н. М., 

розглянувши у порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 лютого 2026 року, постановлену суддею Стельмащуком П.Я. у справі №607/24064/25 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕНКОМ" про стягнення заборгованості із заробітної плати,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2026 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом.
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 лютого 2026 року цивільну справу №607/24064/25 передано на розгляд Господарського суду Тернопільської області.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1  просить ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 лютого 2026 року скасувати та направити для продовження розгляду до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області.
В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що спір у даній справі виник із трудових правовідносин, пов`язаних із невиплатою заробітної плати та незаконним звільненням, а відтак підлягає розгляду саме в порядку цивільного судочинства місцевим загальним судом, а не господарським судом.
Вважає, що суд першої інстанції безпідставно, з власної ініціативи та без урахування позиції сторін передав справу на розгляд іншого суду, при цьому відповідні клопотання сторін у матеріалах справи відсутні, така передача справи суперечить положенням статей 31, 32 ЦПК України, якими визначено підстави та порядок передачі справи з одного суду до іншого, а також принцип недопустимості спорів про підсудність.
Зазначає, що внаслідок передачі справи на розгляд господарського суду порушено її право на справедливий судовий розгляд упродовж розумного строку, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статтею 55 Конституції України.
Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції. 
Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 16 вересня 2025 року у справі №921/505/25 відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Венком" (код ЄДРПОУ 43148092), введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном боржника, призначено розпорядником майна арбітражного керуючого Півторак В.М., вжито заходів щодо забезпечення вимог кредиторів шляхом заборони боржнику та власнику майна (органу, уповноваженому управляти майном) боржника приймати рішення щодо ліквідації, реорганізації боржника, а також відчужувати основні засоби та предмети застави.
Передаючи цивільну справу №607/24064/25 про стягнення з ТОВ "ВЕНКОМ" на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі на розгляд Господарського суду Тернопільської області, у провадженні якого перебуває справа №921/505/25 про банкрутство ТОВ "ВЕНКОМ", суд першої інстанції виходив з того, що згідно з ч.3 ст.7 КУзПБ матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо спорів, зазначених у частині другій цієї статті, провадження в якій відкрито до або після відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), за ініціативою учасника справи або суду невідкладно, але не пізніше п`яти робочих днів, надсилаються до господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), який розглядає спір по суті в межах цієї справи.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
У пункті 8 частини першої статті 20 ГПК України закріплена спеціальна юридична норма, відповідно до якої до справ, що належать до юрисдикції господарських судів, входять справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, зокрема, справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до ПК України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених ПК України.
Банкрутством як різновидом процедур, що здійснюються в межах спеціалізації господарського судочинства, є судова процедура, яка регламентує правовідносини, що виникають внаслідок нездатності боржника відновити свою платоспроможність та задовольнити визнані судом вимоги кредиторів через процедури санації чи ліквідації, які визначені спеціальним КУзПБ, прийнятим відповідно до Закону України від 18 жовтня 2018 № 2597-VІІІ та введеним в дію з 21 жовтня 2019 року. Цей Кодекс встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи, передбачаючи ряд процесуальних норм, які регулюють порядок здійснення судочинства у цих процедурах (відкриття провадження у справі про банкрутство, види судових рішень у банкрутстві та порядок їх оскарження тощо).
Постановляючи ухвалу про передачу справи за підсудністю на розгляд Господарського суду Тернопільської області, суд першої інстанції вірно послався на висновок, викладений саме у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 607/6254/15-ц, де зазначено, що інші суди, незалежно від юрисдикції, які розглядали справи за позовами до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, після відкриття провадження в інших справах, не закривають таке провадження, а передають справу до належного суду для розгляду по суті. При цьому, таким належним судом є виключно суд господарської юрисдикції, який відкрив справу про банкрутство відповідача.
Доводи апеляційної скарги щодо передачі справи до Господарського суду без заявленого клопотання однієї з сторін колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до положень Кодексу України з процедур банкрутства, з моменту відкриття провадження у справі про банкрутство всі майнові спори, стороною в яких є боржник, підлягають розгляду господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство. Такий підхід обумовлений необхідністю концентрації всіх вимог до боржника в межах однієї процедури з метою забезпечення принципів рівності кредиторів та ефективності провадження у справі про неплатоспроможність. Зміна юрисдикції у даному випадку відбувається в силу прямої вказівки закону, а не за ініціативою суду чи сторін. 
Посилання ОСОБА_1 на порушення статей 31, 32 ЦПК України є безпідставними, оскільки зазначені норми регулюють питання передачі справи між судами в межах цивільної юрисдикції, тоді як у даному випадку має місце зміна предметної юрисдикції, що врегульована спеціальним законом — Кодексом України з процедур банкрутства.
Крім того, усталена судова практика виходить із того, що після відкриття провадження у справі про банкрутство боржника всі вимоги майнового характеру, у тому числі щодо стягнення заборгованості, підлягають розгляду саме в межах такої справи господарським судом, незалежно від того, в якому суді вони були заявлені первісно.
Доводи апеляційної скарги щодо порушення права на розгляд справи у розумний строк колегія суддів не бере до уваги, оскільки питання дотримання «розумного строку» оцінюється з урахуванням усіх обставин справи. Передача справи до суду, який має виключну юрисдикцію щодо розгляду вимог до боржника, є процесуально необхідною дією і не може розцінюватися як затягування розгляду чи порушення гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
Право на справедливий суд гарантує особі доступ до суду, встановленого законом, а також розгляд справи незалежним і безстороннім судом упродовж розумного строку. Водночас воно не гарантує розгляду справи саме тим судом, який обраний стороною, якщо законом визначено інший компетентний суд. 
Передача справи до Господарського суду Тернопільської області сама по собі не свідчить про порушення права на справедливий судовий розгляд у розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статті 55 Конституції України. 
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваній ухвалі.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 367, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 лютого 2026 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 27 квітня 2026 року.

Головуюча         М.В. Хома 

Судді         О.З. Костів

Н.М. Храпак