Справа № 404/7871/24 
Номер провадження 2/404/1129/26 

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2026 року Фортечний районний суд міста Кропивницького в складі: 
головуючого судді – Варакіної Н.Б.
за участі секретаря – Андон`єва В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому, в порядку спрощеного позовного провадження, справу за позовом Комунального підприємства «Електротранс» Кропивницької міської ради» до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, -
ВСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року Комунальне підприємство «Електротранс» Кропивницької міської ради» (далі КП «Електротранс» КМР») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди.
В обгрунтування позову зазначено, що 12.09.2019 ОСОБА_1 був прийнятий водієм автотранспортних засобів автобусу міського. Згідно наказу № 29к від 09.01.2023 року ОСОБА_1 працював на транспортному засобі МАЗ 206086, д.н.з. НОМЕР_1 , що належить позивачу на праві власності. 
Як слідує зі змісту позову, 31.08.2023 року о 09 год. 40 хв. водій автотранспортного засобу автобуса міського пасажирського ОСОБА_1 , рухаючись по маршруту №144 по вул. Бобринецький шлях, 106 порушив п.п. 12.1 ПДР (не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху), внаслідок чого здійснив наїзд на припаркований транспортний засіб Mitsubishi Canter. д.н.з. НОМЕР_2 . В результаті ДТП вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. 
За фактом вказаної ДТП працівниками УПП в Кіровоградській області ДПП складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 037075 від 31.08.2023 року. Постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04.10.2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Як далі вбачається зі змісту позову, 30.10.2023 року відповідач був звільнений наказом №ET/K-У92. Внаслідок ДТП, що сталася 31.08.2023 року з вини ОСОБА_1 , було нанесено матеріальну шкоду в розмірі 120 207,62 грн.
3 огляду на викладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 120 207,62 грн. заподіяної матеріальної шкоди та судові витрати на оплату судового збору.
Заочним рішенням Фортечного районного суду міста Кропивницького від 04 червня 2025 року позов КП «Електротранс» КМР до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Електротранс» КМР» 120 207,62 грн матеріальної шкоди та 3028,00 грн судового збору.
У січні 2026 року відповідач ОСОБА_1 через свого представника – адвоката Лапіну І.В. подав до суду заяву про перегляд заочного рішення від 04.06.2025 року та клопотання про поновлення строку на подачу заяви.
В обґрунтування заяви представник відповідача зазначив, що ОСОБА_1 не було відомо про те, що КП «Електротранс» подано позов про стягнення з нього матеріальної шкоди. Копію заочного рішення Фортечного районного суду міста Кропивницький від 04 червня 2025 року він не отримував, як і жодних судових повідомлень чи повісток про час та місце розгляду справи. 
Зазначав, що оскільки з ОСОБА_1 не було укладено договору про повну матеріальну відповідальність, позивач лише мав право застосувати до нього заходи в порядку відшкодування шкоди передбачені ст. 136 КЗпП. Однак, до позовної заяви КП «Електротранс» КМР не було долучено матеріалів службового розслідування з результатами визначення вини відповідача та прийнятті рішення за результатами проведення службового розслідування. Не надано доказів ознайомлення відповідача з матеріалами службового розслідування. Відповідачу не було повідомлено чи було винесено Наказ (розпорядження) про притягнення його до матеріальної відповідальності, який роботодавець, відповідно до ст. 136 КЗпП видає не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної шкоди. Вважає, що позивач, без дотримання вимог трудового законодавства, яке регулює порядок притягнення працівника до матеріальної відповідальності, без визначення ступеню вини та обставин вчинення ДТП, безпідставно вимагає від ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди.
Також вказував, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження розміру завданої матеріальної шкоди, а саме розміру витрат на відновлювальний ремонт і того, що вони понесені саме ним, що свідчить про недоведеність позовних вимог.
Ухвалою судді Фортечного районного суду міста Кропивницького Варакіної Н.Б. від 12 березня 2026 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Фортечного районного суду міста Кропивницького від 04 червня 2025 року по справі за позовом КП «Електротранс» КМР» до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, задоволено. Заочне рішення Фортечного районного суду міста Кропивницького від 04 червня 2025 року скасовано, справу призначено до розгляду.
Від представника відповідача надійшла заява про стягнення судових витрат з відповідача в порядку передбаченому ст.ст. 137, 141 ЦПК України.
В судове засідання сторони до суду не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не відомі.
За таких обставин, згідно ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено, що згідно із наказом керівника КП «Електротранс» Кропивницької міської ради» від 11.09.2019 року за № ЕТ/К-00134 ОСОБА_1 прийнято на роботу водієм автотранспортних засобів автобуса міського (МА33206086) з 12.09.2019 року за основним місцем роботи, із випробовувальним терміном 1 місяць, оплатою праці згідно штатного розпису.
Наказом директора КП «Електротранс» за № 29 від 09.01.2023 року «Про закріплення автобусів за водіями», за відповідачем було закріплено автобус МАЗ 206086, реєстраційний номер НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 після реєстрації від 01.03.2023), інвентарний № А 38, як водієві, для службового використання.
Згідно пункту 5.1 Посадової інструкції водія автотранспортних засобів (автобуса міського), затвердженої директором КП «Електротранс від 16.07.2019, з якою водій ОСОБА_1 був ознайомлений 10.09.2019, водій автотранспортних засобів несе відповідальність за скоєння матеріального збитку роботодавцю, - в межах, визначених діючим законодавством України.
Договір про повну матеріальну відповідальність, з водієм ОСОБА_1 на підприємсті не укладався.
Як слідує зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 037075, яка сталася 31.08.2023 року за участю автобуса МАЗ 206086 д.н.з. НОМЕР_3 , власником якого відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 є позивач, водій ОСОБА_1 , рухаючись по маршруту №144 по вул. Бобринецький шлях, 106 порушив п.п. 12.1 ПДР (не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху), внаслідок чого здійснив наїзд на припаркований транспортний засіб Mitsubishi Canter, д.н.з. НОМЕР_2 . В результаті ДТП вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
Постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04.10.2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУПАП і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу.
За нормою частини четвертої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно звіту експерта № 19-23 від 24.11.2023 року вартість матеріального збитку завданого власнику майна складає 259 285,12 грн.
Згідно проведеної калькуляції від 01.09.2023 року витрати, пов?язані з усуненням пошкоджень автобуса МАЗ 206086, інв. № А-38, д.н.з. НОМЕР_3 , які виникли внаслідок ДТП з вини ОСОБА_2 становлять - 120 207,62 грн.
Наказом начальника КП «Електротранс» Кропивницької міської ради» від 30.10.2023 року за № ET/K-У92 ОСОБА_1 звільнено з посади водія автотранспортних засобів автобуса міського пасажирського згідно п. 1 ст. 38 КЗпП за власним бажанням.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).
За змістом статті 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю.
Згідно зі ст. 138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.
Згідно ст. 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.
При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.
За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.
Відповідно до ст.131 КЗпП України, працівники зобов`язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді.
Згідно ст.132 КЗпП України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.
Згідно зі ст.1166 ЦК України, майнова шкода, заподіяна майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Пред`являючи даний позов, КП «Електротранс» КМР» посилалося на п.1 ч.1 ст.134 КЗпП України, яким передбачено, що працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.
При цьому, представником позивача зазначено, що договір про повну матеріальну відповідальність, з ОСОБА_1 на підприємсті не укладався, оскільки посада водія не належить до категорії працівників, з якими згідно ст.135-1 КЗпП України може бути укладено такий договір.
При притягненні працівника до повної матеріальної відповідальності має бути чітко зазначено, яким спеціальним законом або іншим нормативно-правовим актом встановлено таку відповідальність, за який вид шкоди і чи належить працівник до категорії осіб, передбачених у відповідному законодавчому акті.
Як вбачається з позовної заяви, в якості підстав для притягнення відповідача ОСОБА_1 до повної матеріальної відповідальності позивач посилається на посадову інструкцію водія автотрнспортних засобів (автобуса міського), відповідно до п. 5.1 якої, водій автотранспортних засобів несе відповідальність за скоєння матеріального збитку роботодавцю, - в межах, визначених діючим законодавством України, копію якої позивачем також було долучено до позовної заяви (а.с. 17-19).
Відповідача ознайомлено із посадовою інструкцією, шо підтверджується його підписом (а.с. 19 зворот).
Суд зауважує, що письмовий договір про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівником, який досяг вісімнадцятирічного віку та: 1) займає посаду або виконує роботу, безпосередньо пов`язану із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або використанням у процесі виробництва переданих йому цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; 2) виконує роботу за трудовим договором про дистанційну роботу або про надомну роботу і користується обладнанням та засобами роботодавця, наданими йому для виконання роботи (ч. 1 ст. 135-1 КЗпП України).
Згідно з Переліком посад і робіт, що заміщаються або виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування у процесі виробництва, затвердженого постановою Державного комітету Союзу Радянських Соціалістичних Республік по праці та соціальних питанням та ВЦРПС від 28 грудня 1977 року № 447/24 (який був чинний станом на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Перелік №447/24), посада водія не належить до категорії працівників, з якими згідно зі статтею 135-1 КЗпП України може бути укладений такий договір.
Пункт 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, завданої підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» передбачає, що розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п. 1 ст. 134 КЗпП), суд зобов`язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно з ст. 135-1 КЗпП може бути укладено такий договір та чи був він укладений. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди.
Верховний Суд у справі №743/1641/15-ц від 29.01.2018 сформулював правовий висновок, відповідно до якого водій не належить до категорії працівників, з якими згідно зі ст. 135-1 КЗпП України може бути укладений договір про повну матеріальну відповідальність.
Враховуючи вищезазначене, водій автотранспортних засобів ОСОБА_1 не належить до категорії працівників, з якими згідно зі ст. 135-1 КЗпП України може бути укладений договір про повну матеріальну відповідальність, а отже не може нести матеріальну відповідальність у повному розмірі за завдання шкоди за вказаним договором.
З огляду на вищевикладене, позивач не навів, а суд не встановив, в якому саме законодавчому акті прямо передбачена відповідальність відповідача як водія автобусу, який керував ним під час виконання трудових обов`язків, за такий вид шкоди як пошкодження автобусу через ДТП.
Підставою настання матеріальної відповідальності працівників є трудове майнове правопорушення, тобто невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов`язків, в результаті чого підприємству, установі чи організації була завдана майнова шкода.
Діючим законодавством України, а саме частинами 1-2 статті 136 КЗпП передбачено, що покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням роботодавця, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника.
Розпорядження роботодавця, або вищестоящого в порядку підлеглості органу має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові. Якщо працівник не згоден з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в порядку, передбаченому законодавством.
Разом з тим, представником позивача зазначено, що відрахувань із заробітної плати відповідача у такий спосіб не проводилоссь, оскільки завдана ним шкода перевищувала розмір середнього місячного заробітку: витрати на ремонт пошкодженого автобуса згідно калькуляції від 01.09.2023 складали 120 207, 62 грн., а середньомісячний заробіток відповідача – 23 041, 81 грн. 
Посилання представника позивача на випадок неукладення з відповідачем договору про повну матеріальну відповідальність на підставі ст.135-1 КЗпП України, як один з випадків, який може бути підставою для стягнення матеріальних збитків із працівників на підставі ч.3 ст. 136 КЗпП України, не відповідає нормам трудового законодавства та суперечить діям самого позивача.
Згідно акту службового розслідування дорожньо-транспортної пригоди за участі транспорту підприємства від 31 серпня 2023 року,крім іншого, комісія дійшла висновку за доцільне: «Розглянути порушення ПДР і допущену ДТП водієм ОСОБА_1 на фінансово-дисциплінарній комісії для визначення вини водія та його відповідальності перед підприємством.
СБР надати матеріали службового розслідування юридичній службі для прийняття рішення, згідно законодавства, по компенсації збитків підприємству водієм ОСОБА_1 з ремонту та відновленню автобуса МАЗ 206086 інв. № А38, Д/№ ВА 43-82 НА».
За результатами роботи фінансово-дисциплінарної комісії на підприємстві виноситься Протокол засідання дисциплінарної комісії, який фіксує прийняті рішення та пропозиції. На основі цього протоколу комісія складає Подання (рекомендацію) про накладення стягнення на працівника, а остаточне рішення оформлюється Наказом (розпорядженням) керівника про притягнення до дисциплінарної відповідальності.
З відповіді Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці щодо розгляду скарги  ОСОБА_1 на дії КП «Електротранс» КМР, з якою він звертався 06.09.2023 вбачається, що за результатами проведення інформаційно-роз?яснювальної роботи у КП «Електротранс» притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 не встановлено.
До позовної заяви КП «Електротранс» КМР не було долучено матеріалів службового розслідування з результатами визначення вини відповідача та прийнятті рішення за результатами проведення службового розслідування. Не надано доказів ознайомлення відповідача з матеріалами службового розслідування, як і Наказу (розпорядження) про притягнення його до матеріальної відповідальності, який роботодавець видає не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної шкоди. Такий Наказ (розпорядження) має бути звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові (ст. 136 КЗпП), тобто дня, коли роботодавець дізнався про заподіяння шкоди або за всіма об`єктивними обставинами мав дізнатися.
Аналогічні за змістом висновки викладені в постанові Верховного суду від 18.01.2022 у справі № 265/3204/17.
Позивач, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надав суду належних та допустимих доказів, які давали суду підстави вважати, що ОСОБА_1 може за законом нести повну матеріальну відповідальність перед КП «Електротранс» КМР.
Інших обставин, які б з врахуванням положень ст. 134, 135-1 КЗпП України, давали суду підстави для висновку про можливість покладення на відповідача повної матеріальної відповідальності за завдану підприємству шкоду, при розгляді справи не встановлено.
За викладених обставин, суд приходить до висновку, що на відповідача не поширюються положення законодавства щодо повної матеріальної відповідальності за завдану підприємству шкоду, а відтак, згідно зі ст. 132 КЗпП України його матеріальна відповідальність обмежується середнім місячним заробітком.
Разом з тим, позовні вимоги КП «Електротранс» КМР не містять вимог про відшкодування шкоди відповідачем в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку відповідно до статті 132 КЗпП, і відшкодування в такому розмірі можливе у внесудовому порядку.
Встановивши, що ОСОБА_1 , працюючи на посаді водія автотранспортних засобів, і під час виконання трудових обов`язків скоїв ДТП, завдав відповідачу майнової шкоди, врахувавши, що посада водія не належить до категорії працівників, з якими згідно зі статтею 135-1 КЗпП України може бути укладений договір про повну матеріальну відповідальність, позивач не довів можливість покладення на відповідача повної матеріальної відповідальності за завдану шкоду, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 29 грудня 2025 року у справі № 947/39286/23.
Щодо розподілу судових витрат.
Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною 3 ст. 137 цього Кодексу встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною 8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Частиною 4 ст. 137 ЦПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Ухвалою Фортечного районного суду міста Кропивницького від 12 березня 2026 року розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження.
Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.
У постанові Верховного Суду від 06 жовтня 2020 року у справі № 922/376/20 (пункті 4.2.4 постанови), сформульовано правовий висновок щодо застосування положень частини восьмої статті 129 ГПК України: «Оскільки в процедурі спрощеного провадження стадія судових дебатів відсутня, то вимога частини восьмої статті 129 ГПК України про подання доказів щодо розміру понесених судових витрат до закінчення судових дебатів - не може розповсюджуватися на сторін у справі, яка розглядається у спрощеному провадженні».
Аналогічне положення законодавець виклав у частині восьмій статті 141 ЦПК України.
Представником відповідача в порядку визначеному ст. 141 ЦПК України, було подано заяву, в якій наведено орієнтовний розрахунок судових витрат на правничу допомогу та надано докази на обґрунтування їх розміру.
Так, адвокатом Лапіною І.В. на підтердження розміру понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу було надано копії: договору про надання правової (правничої) допомоги від 23.12.2025; додаткової угоди № 1 від 05.02.2026 до Договору від 23.12.2025, за яким фіксований розмір гонорару становить 15 000,00 грн; Акту наданих послуг, який є додатком до Договору від 23.12.2025, на суму 15 000,00 грн. В заяві зазначено детальний опис робіт згідно за яким надані такі послуги: консультація та аналіз наданих клієнтом документів; ознайомлення з матеріалами справи; подання адвокатського запиту до Державної служби України з питань праці; узгодження правової позиція з клієнтом та визначення перспективи справи; складання заяви про перегляд заочного рішення, у тому числі формування пакету документів для подання заяви з додатками для суду; звернення до приватного виконавця Городецької Ю.С. Перелічені послуги зафіксовані в Акті наданих послуг, який є додатком до Договору про надання правової (правничої) допомоги.
Оцінюючи з метою розподілу судових витрат надані представником відповідача докази за критеріями, визначеними у ч. 4 ст. 137 ЦПІК України, зважаючи на відмову у задоволенні вимог позову, враховуючи складність справи, кількість та якість поданих представником відповідача у справі заяв, суд вважає, що вартість наданих ОСОБА_1 послуг з правничої допомоги у цій справі є співмірною зі складністю цієї справи, ціною позову, обсягом наданих його адвокатом послуг та виконаних робіт, кількістю підготовлених адвокатом процесуальних документів, тому витрати, які вже фактично поніс відповідач у розмірі 15 000,00 гривень, підлягають розподілу, і суд присуджує відповідачу як стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі витрати на професійну правничу допомогу - як такі, що вже фактично понесені відповідачем.
Такий розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу відповідає висновкам, викладеним в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 21 липня 2025 року № 909/399/24 (провадження № 12-37гс25) щодо застосування частини восьмої статті 141 ЦПК України у поєднанні з частиною першою статті 246 ЦПК України; висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) щодо відшкодування гонорару, визначеного у фіксованому розмірі; висновки, викладені у пункті 53 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), висновки, викладені у пункті 4.2.4 постанови Верховного Суду від 06 жовтня 2020 року у справі № 922/376/20 щодо подання доказів розміру понесених судових витрат у спрощеному позовному провадженні.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, судові витрати відповідача по сплаті судового збору, які підтверджені належними доказами, за подання заяви про перегляд заочного рішення у розмірі 665,60 грн., як і судовий збір, стягнутий 26.12.2025 року в порядку виконання заочного рішення Фортечного районного суду міста Кропивницького від 04 червня 2025 року у розмірі 1740,00 грн., в порядку компенсації підлягає стягненню з позивача на користь відповідача.
Керуючись ст. ст. 22, 23, 1166 ЦК України, ст.ст. 130, 132, 134, 135-1 КЗпП України, 2,12, 76-81,141,263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позов Комунального підприємства «Електротранс» Кропивницької міської ради» до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди - відмовити.
Стягнути з Комунального підприємства «Електротранс» Кропивницької міської ради» (ЄДРПОУ 40413447, просп. Університетський, 3, м. Кропивницький, 25031) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрований: АДРЕСА_1 , проживає: АДРЕСА_2 ) судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15000,00 (п?ятнадцять тисяч) гривень. 
Стягнути з Комунального підприємства «Електротранс» Кропивницької міської ради» (ЄДРПОУ 40413447, просп. Університетський, 3, м. Кропивницький, 25031) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрований: АДРЕСА_1 , проживає: АДРЕСА_2 ) в судовий збір в розмірі 2405,50 гривень. 
Рішення суду може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду.
Рішення суду складено 01.05.2026.

Суддя Фортечного районного суду 
міста Кропивницького Н. Б. Варакіна