ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2026 року 
м. Київ

справа № 320/17767/25
адміністративне провадження № К/990/7650/26 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Олендера І.Я.,
суддів: Ханової Р.Ф.,  Гончарової І.А., 

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2025 року (суддя Василенко Г.Ю.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2026 року (судді: Беспалов О.О. (головуючий), Ключкович В.Ю., Парінов А.Б.) у справі №320/17767/25 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кернел-Трейд» до Центрального міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
У С Т А Н О В И В:
І. Суть спору
1. Товариство з обмеженою відповідальністю «Кернел-Трейд» (далі - позивач, платник податків, Товариство, ТОВ «Кернел-Трейд») звернулося до суду з позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (далі - відповідач, контролюючий орган, ЦМУ ДПС по роботі з ВПП) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 10.02.2025 №175/ж10/31-00-07-04-02-25 та №174/ж10/31-00-07-04-02-25.
2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення було прийнято контролюючим органом всупереч та не у відповідності до вимог чинного податкового законодавства, оскільки ґрунтуються на помилкових судженнях відповідача викладених ним у акті перевірки щодо недотримання позивачем вимог чинного законодавства. Так, позивач зазначає, що господарські відносини з відповідними контрагентами носили реальний характер, що підтверджується належно оформленими первинними документами та у відповідності до вимог чинного законодавства були відображені у бухгалтерській та податковій звітності.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
3. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2025 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2026 року, адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 10.02.2025 №175/ж10/31-00-07-04-02-25 та №174/ж10/31-00-07-04-02-25.
4. Суд першої інстанції, з рішенням якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що контролюючий орган приймаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 10.02.2025 №175/ж10/31-00-07-04-02-25 та №174/ж10/31-00-07-04-02-25 діяв всупереч та не у відповідності до вимог чинного законодавства. Судами встановлено та зазначено, що наданими позивачем первинними документами бухгалтерського обліку підтверджено реальність господарських операцій позивача з його контрагентами, що не було спростовано контролюючим органом жодними належними доводами та доказами.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
5. Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій ЦМУ ДПС по роботі з ВПП подало касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2026 року у справі №320/17767/25 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «Кернел-Трейд» у повному обсязі.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
6. Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ЦМУ ДПС по роботі з ВПП проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Кернел Трейд» з питань, що стали предметом заперечення від 14.11.2024 № 2024000859 (вх. № 13661/6 від 18.11.2024) на акт документальної позапланової перевірки від 30.10.2024 №2561/Ж5/31 -00-07-04-02-20/31454383 з питання з питання законності декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість та від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис.грн. по декларації з податку на додану вартість за серпень 2024 року (від 17.09.2024 № 9272581166) з урахуванням періодів декларування від`ємного значення та поданих уточнюючих розрахунків. За результатами перевірки складено акт від 03.02.2025 №344/Ж5/31-00-07-04-02-20/31454383 (надалі - акт перевірки).
Проведеною перевіркою встановлено допущення Товариством порушень податкового законодавства, а саме пп. 198.1, п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI, Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28 січня 2016 року № 21, що призвело до: завищення суми податку на додану вартість, яка підлягає бюджетному відшкодуванню, на суму 135011727,00 грн; завищення від`ємне значення суми податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму 429 046,00 грн.
На підставі висновків проведеної перевірки Центральним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків винесено податкові повідомлення рішення від 10.02.2025 року: №175/ж10/31-00-07-04-02-25 яким товариству зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на суму 135 011 727,00 грн на нараховано штрафні санкції на у розмірі 65 505 863,50 грн; №174/ж10/31-00-07-04-02-25, яким товариству зменшено суму від`ємного значення що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму 429 046,00 грн.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що у перевіряємий період позивачем сформовано податковий кредит з урахуванням взаємовідносин із ТОВ «БЕССАРАБІЯ ПЛЮС», ТОВ «ДОРОГИНКА - АГРО», ТОВ «СВП «ЄЛАНЕЦЬКЕ», Багатопрофільна Фірма «ПІР», ТОВ «АГРО НОВА ГРУП», ТОВ «АЛЬФА ГРЕЙН ПІВДЕНЬ», ПП «ГРЕЙН-ЮГ», ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 , ПП «ДАР ЛАНІВ», ТОВ «ДОС-АГРО», ОСОБА_3 , ТОВ «АГРОФІРМА «ЦВІТ», ТОВ «СВТ АГРО», СФГ «ПЕГАС», ФГ «УРСА-АГРО», СТОВ «ІНГУЛЬСЬКЕ», ТОВ «СІЛЬСЬКЕ КП «СІЛЬКОМУНГОСП», ТОВ «ПРОЛІСОК», ФГ «АЛЬФА», ТОВ «ЗГОДА», ТОВ «РОКИТНЕ - ХЛІБОПРОДУКТ», ТОВ «ШЕВЧЕНКА», ФГ «ВЕЛЕС - АГРО М.», ТОВ АГРОФІРМА «ЛАН-СК», ФГ «СМОЛЯРА ОЛЕГА АНАТОЛІЙОВИЧА», ФГ «ВІТЯЗЬ-АГРО», ТОВ «КРОНОС-АГРО PC», ТОВ «ЛАНИ НЕНЬКИ», ТОВ "МАРКЕТХАУС УКРАЇНА", ФЕРМЕРСЬКЕ ГОСПОДАРСТВО «АГРОСУЗІР`Я».
Судами встановлено (що підтверджено наявними в матеріалах справи доказами), що правочини укладені із вказаними суб`єктами господарювання є типовими. Так, умовами договорів встановлено, що постачальник зобов`язується поставити, а Покупець прийняти та оплатити товар українського походження, на умовах, зазначених у цьому Договорі (п. 1.1 договору)
Відповідно до п. 2 договору датою поставки вважається дата приймання товару уповноваженим співробітником вагової Підприємства згідно з товарно-транспортною накладною та/або залізничною накладною. Товар може передаватись Покупцю окремими партіями, але повний його обсяг, визначений у цьому Договорі, має бути поставлений у строк, встановлений у п. 2.1. цього Договору.
Умови поставки Товару - DAP, в тексті цього Договору «Підприємство» у відповідності з правилами «Інкотермс-2010». У випадку розбіжностей умов цього Договору з правилами «Інкотермс- 2010», пріоритет мають умови цього Договору. Поставка товару здійснюється автомобільним або залізничним транспортом за вибором Покупця.
При поставці Товару автомобільним транспортом Постачальник повинен у товарно-транспортній накладній на кожний автомобіль зазначити пункт(и) розвантаження, що зазначений(і) у п.2.3. цього Договору, для ТОВ «Кернел- Трейд». При поставці Товару залізничним транспортом поставка здійснюється відповідно до письмової Інструкції Покупця, яка надається додатково, та є обов`язковою для Постачальника.
Приймання Товару за кількістю та якістю здійснюється Покупцем у місці поставки Товару за результатами зважування та лабораторних досліджень Підприємства, що зазначається у відповідному реєстрі.
При поставці товару постачальник забезпечує: надання Покупцю: оригіналу видаткової накладної (виписується датою поставки Товару); оригіналу посвідчення про якість (форма №42) на кожний транспортний засіб (при наявності); копії або оригіналу свідоцтва/протоколу про безпечність (вміст токсичних елементів, пестицидів, мікотоксинів) Товару, виданий акредитованою лабораторією (при наявності); копію свідоцтва платника ПДВ або копію витягу з реєстру платників ПДВ, (якщо Покупцю цей документ ще не надавався або з останньої подачі якого відбулися зміни в реєстраційних даних); реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) податкової накладної та/або розрахунки коригування кількісних та вартісних показників до податкової накладної у відповідності до вимог податкового законодавства у тому числі при складанні податкової накладної та/або розрахунку коригування кількісних та вартісних показників податкової накладної обов`язково вказує не менше перших 4 (чотирьох) цифр коду УКТ ЗЕД у відповідності до п.1.2 даного Договору.
Пунктом 3 договору визначено вимоги до якісних характеристик товару.
Оплата Товару здійснюється Покупцем шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Постачальника, зазначений в цьому Договорі, впродовж 3 (три) банківських днів з дати поставки Товару та після (за умови) надання Постачальником Покупцю документів та здійснення Постачальником дій, зазначених у п. 2.5. та п. 5.5. цього Договору. У разі ненадання зазначених документів (та/або не здійснення дії) або неповного їх надання (та/або здійснення), Покупець має право затримати оплату Товару або здійснити часткову оплату Товару. (п. 4 договору).
При цьому, умовами договорів встановлено, що у разі відсутності реєстрації в ЄРПН податкової(их) накладної(их) та/або розрахунку(ів) коригування кількісних та вартісних показників до податкової накладної та/або оформлення їх з порушенням чинного законодавства, Покупець має право затримати оплату Товару до дати такої реєстрації та/або виправлення помилок. Така реєстрація та/або виправлення помилок повинна бути здійснена Постачальником в строк, не більше 365 календарних днів з дати поставки Товару.
Також, сторони дійшли згоди, що в разі, якщо протягом 365 календарних днів з дати поставки Товару, Постачальник не зареєстрував в ЄРПН податкову(і) накладну(і) та/або розрахунок(и) коригування кількісних та вартісних показників до податкової накладної (відсутні в ЄРПН), та/або не виправив помилки в податковій(их) накладній(их), що були складені з порушенням чинного законодавства, - такі поставки Товару вважаються здійсненими за ціною, вказаною в п. 1.2. цього Договору в графі таблиці «Ціна за 1 т, без ПДВ, грн», а загальна вартість Товару за цим Договором дорівнює сумі, яка зазначена в пункті 1.2. цього Договору в графі таблиці «Вартість Товару без ПДВ, грн.». При цьому податок на додану вартість або інші бюджетні платежі, сплачені або які підлягають сплаті Постачальником за результатами здійснених поставок, Покупцем Постачальнику не відшкодовуються.
Пунктом 5 договору встановлено, що постачальник підтверджує, що він є сільськогосподарським підприємством-виробником Товару та здійснює його першу поставку, і відповідно Покупець є першим набувачем права власності на Товар з моменту його виробництва Постачальником. Постачальник, додатково, на вимогу Покупця, зобов`язується надати останньому копії наступних документів: 1) витягу з реєстру платників єдиного податку IV групи та витягу з реєстру платників ПДВ, 2) форми 4-сг «Посівні площі сільськогосподарських культур під урожай» (в період червень-січень) та форми 29-сг «Підсумки збору врожаю сільськогосподарських культур» (в період січень-травень). Якщо в подальшому виявиться, що така інформація не відповідає дійсності і внаслідок чого до Покупця буде застосовано санкції з боку державних органів (нарахування податкових зобов`язань, штрафів та т.п.), Постачальник зобов`язується відшкодувати Покупцю суми сплачених останнім податкових зобов`язань, штрафів та збитків.
При виконанні цього Договору Постачальник зобов`язується повною мірою виконувати вимоги законодавства України щодо складання та реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в ЄРПН. В разі порушення Постачальником вимог складання та реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в ЄРПН, Покупець вправі: а) або зупинити розрахунки за цим Договором до моменту усунення порушень (право на зупинення розрахунків обмежується сумою, яка дорівнює сумі ПДВ не зареєстрованих та/або неналежним чином зареєстрованих податкових накладних/розрахунків коригування); б) або у випадку неможливості застосування положень пункту «а)» Постачальник зобов`язаний на письмову вимогу Покупця сплатити йому суму ПДВ щодо якої податкові накладні/розрахунки коригування були складені та/або зареєстровані (чи не зареєстровані взагалі) Постачальником з порушенням вимог чинного законодавства. При цьому, з моменту фактичного отримання Покупцем вказаної суми компенсації ПДВ, право Покупця на зупинення розрахунків припиняється. Покупець повертає вказану суму ПДВ Постачальнику протягом 5 (п`яти) банківських днів після реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування відповідно до норм чинного законодавства.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що в підтвердження настання реальних наслідків за вказаними правочинами позивачем як до перевірки так і до суду було надано копії договорів, податкових накладних, видаткових накладних, актів виконаних робіт, товарно-транспортних накладних та доказів здійснення розрахунків.
Судами попередніх інстанцій встановлено та зазначено, що відповідно до змісту вказаного акта перевірки, основним аргументом контролюючого органу у підтвердження відсутності у вказаних суб`єктів господарювання можливості виконати свої зобов`язання перед позивачем є відсутність у таких земель у достатніх розмірах.
До таких висновків відповідач прийшов аналізуючи не лише взаємовідносини з позивачем. Так, зокрема, за договором із ПП «АГРО - ПРОГРЕС» вказане підприємство зобов`язувалось поставити позивачу, за серпень 2024 насіння соняшнику у обсязі 605 т. Згідно з даними Єдиного реєстру податкових накладних, ПП «АГРО - ПРОГРЕС» з липня 2023 року по червень 2024 року включно реалізовано сільськогосподарську продукцію в кількості 13 585,99 т. Відповідно до звітності, що подається ПП «АГРО - ПРОГРЕС» у наявні землі сільськогосподарського призначення площею 1 046,85 га. Контролюючим органом здійснено розрахунок, що для вирощування та подальшої реалізації сільськогосподарських культур у кількості 13 585,99 т у ПП «АГРО - ПРОГРЕС» повинні бути земельні ділянки загальною посівною площею для врожаю 2023 року не менше, ніж 2451,38 га, що більше на 1404,53 га, ніж декларує ПП «АГРО - ПРОГРЕС» (1046,85 га).
Водночас судами встановлено, що підставою для зменшення від`ємного значення є висновки контролюючого органу щодо відсутності настання реальних наслідків за договором поставки 605 т насіння соняшнику, а не 13 585,99 т сільськогосподарських продукції. Тоді як, підстави стверджувати, що земельних ділянок загальною площею 1046,85 га не достатньо для вирощування реалізованого на користь позивача насіння соняшнику у кількості 605 т відсутні та відповідач їх не наводив.
Також, судами попередніх інстанцій встановлено, що за договором укладеним з ТОВ «БЕССАРАБІЯ ПЛЮС», вказане підприємство зобов`язувалось поставити позивачу, за квітень-травень 2024 року насіння соняшнику у обсязі 1 337,14 т. Згідно з даними Єдиного реєстру податкових накладних, ТОВ «БЕССАРАБІЯ ПЛЮС» з липня 2023 року по червень 2024 року у включно реалізовано сільськогосподарську продукцію в кількості 12 541,23 т. Відповідно до звітності, що подається ТОВ «БЕССАРАБІЯ ПЛЮС» у наявні землі сільськогосподарського призначення площею 1 223,18 га. Контролюючим органом здійснено розрахунок, що для вирощування та подальшої реалізації сільськогосподарських культур у кількості 12 541,23 т у ТОВ «БЕССАРАБІЯ ПЛЮС» повинні бути земельні ділянки загальною посівною площею для врожаю 2023 року не менше, ніж 4 074,57 га, що більше на 2 851,39 га, ніж декларує ТОВ «БЕССАРАБІЯ ПЛЮС» (1223,18 га).
Водночас, судами встановлено, що підставою для зменшення від`ємного значення є висновки відповідача щодо відсутності настання реальних наслідків за договором поставки 1 337,14 т насіння соняшнику, а не 12 541,23 т сільськогосподарських продукції. Тоді як, підстави стверджувати, що земельних ділянок загальною площею 1 223,18 га не достатньо для вирощування реалізованого на користь позивача насіння соняшнику у кількості 1 337,14 т відсутні, а відповідач їх не наводив.
Крім того, судами попередніх інстанцій встановлено, що 01.07.2021 між позивачем та ТОВ «Білозаводський елеватор» (зерновий склад) укладено договір № 0107-ЗБ/2021 надання послуг сушки, очищення та зберігання зерна на елеваторі.
У відповідності до умов такого договору поклажодавець зобов`язаний передати зерно (пшеницю, ячмінь, насіння соняшника, кукурудзу, ріпак, сорго), а зерновий склад прийняти його на зберігання на умовах, визначених договором. Визначено, що зерновий склад знаходиться за адресою: Харківська область, Чугуївський район (колишній Вовчанський район), смт. Білий Колодязь, вул. Заводська, 2. Кількість зерна, що передається на зберігання, його якісні показники та інші характеристики зазначаються у складських документах, що видаються зерновим складом поклажодавцю.
На підтвердження виконання зобов`язань за таким договором позивачем як до перевірки так і до суду надано копії податкових накладних, а саме від 29.02.2024 на загальну суму 9 869,70 грн в тому числі ПДВ на суму 1 644,95 грн, від 31.03.2024 на загальну суму 10 550,36 грн в тому числі ПДВ на суму 1 758,39 грн від 30.04.2024 на загальну суму 10 210,03 грн в тому числі ПДВ на суму 1 701,67 грн, від 31.05.2024 на загальну суму 10 550,36 грн в тому числі ПДВ на суму 1 758,39 грн від 30.06.2024 на загальну суму 10 210,03 грн в тому числі ПДВ на суму 1 701,67 грн, відповідно до змісту вказаних податкових накладних позивачу надавались послуги, зберігання насіння соняшнику, пшениці та ячменю. Також, Товариством надано акти надання послуг та рахунки на оплату. Відповідно до наданої до перевірки картки рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» по контрагенту ТОВ «Білозаводський елеватор» кредиторська заборгованість станом на 30.06.2024 становить 345 845,88 грн.
На засвідчення оплати за вказаним договором і перерахування коштів позивачем на рахунок ТОВ «Білозаводський елеватор» подано довідку із відображенням сум перерахувань у взаємозв`язку із номерами платіжних інструкцій і зазначенням рахунків, на підставі яких проведені оплати.
Судами встановлено та зазначено, що не зважаючи на надання Товариством до перевірки усієї первинної документації, така була залишена контролюючим органом без належної уваги, а будь-яка додаткова інформація ним не витребовувалась. Так, відповідач стверджував завищення суми бюджетного відшкодування, заявленого на рахунок платника у банку позивачем у зв`язку із тим, що ТОВ «Білозаводський елеватор» за 2023 - 2024 роки не звітує по формі 4 ДФ та не подало звіт (податковий розрахунок земельного податку); а також через те, що територія цього підприємства, а саме - Харківська область, Вовчанський район, смт. Білий Колодязь, вул. Заводська, 2 з 24.02.2022 по 12.09.2022 тимчасово окупована російською федерацією, з 13.09.2022 по 09.05.2024 - територія можливого ведення бойових дій; з 10.05.2024 по 19.06.2024 - територія активних бойових дій, а з 20.06.2024 по теперішній час - територія активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси. В підтвердження таких доводів контролюючий орган вказує, що зазначені обставини встановлено з наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022 зі змінами та доповненнями «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією». Водночас, судами встановлено, що такі твердження контролюючого органу не відповідають змісту вказаного наказу, оскільки інформація щодо смт. Білий Колодязь, Вовчанський район, Харківська область, міститься виключно щодо періоду з 24.02.2022 по 12.09.2022. Натомість, жодних доказів щодо не функціонування виробничих потужностей ТОВ «Білозаводський елеватор» у спірний період відповідачем не вказано у акті. При цьому, відповідач у акті перевірки зазначив, що у ТОВ «Білозаводський елеватор» наявні земельна ділянка, офіс і елеватор (підтверджено повідомленнями за формою №20-ОПП). Докази наявності інформації про ТОВ «Білозаводський елеватор» у будь-якому кримінальному провадженні відсутні.
Також, судами встановлено, що за результатами проведеної перевірки контролюючим органом зроблено висновки щодо безпідставного формування позивачем податкового кредиту за період квітень, травень, червень, липень, серпень 2024 року по взаємовідносинам з ТОВ «Мирівський елеватор №1». Так, 25.05.2021 між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Мирівський елеватор №1» укладено договір № 43-Т про надання послуг приймання, сушки, зберігання та відпуску зернових, олійних культур та зерна кукурудзи.
В підтвердження настання реальних наслідків за вказаним правочином, у спірний період, позивачем до перевірки надано копії договору з додатками та додатковими угодами, копії податкових накладних, видаткових накладних, докази здійсення розрахунків за правочином. Відповідно до змісту акту перевірки, контролюючим органом зроблено висновки, що включенню до податкового кредиту не підлягають суми ПДВ сплачені лише у період взаємовідносин з квітня 2024 року по липень 2024 року на суму 362 300,01 грн, оскільки до Міжрегіонального управління надійшов лист ДПС від 28.06.2024 №2099/8 згідно з яким надано лист БЕБ від 25.06.2024 №11/6/4.4.1/14715-24, міститься наступна інформація, що у досудовому розслідуванні у КП 4202200000001468 від 21.10.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст.191, ч.2 ст.205-1, ч.3 ст.209, ч.2 ст.364, ч. І ст. 366, ч.2 ст.367 КК України встановлено групу осіб, організовану та підконтрольну ОСОБА_4 , який організував та впровадив злочинну діяльність із вказанням реєстраційних даних 500 підконтрольних підприємств, які сформували загальний обсяг схемного податкового кредиту близько 5 млрд гривень. Серед вигодоотримувачів злочинної схеми зазначено «Мирівський елеватор №1».
Судами попередніх інстанцій встановлено, що між позивачем та ТОВ «Омега» 28.12.2022 укладено договор комплексного рекламного обслуговування № 96-М, відповідно до умов якого ТОВ «Омега» зобов`язувалось надати послуги з комплексного рекламного обслуговування. Послуги надаються Замовнику шляхом проведення Рекламних кампаній. Під Рекламною кампанією з метою цього Договору розуміється транслювання аудіо/або відео записів реклами (далі аудіо/відео-реклама) Замовника за допомогою технічних засобів Виконавця згідно встановленої Адресної програми (згідно Додатків до договору); розміщення рекламних матеріалів та/або популяризації торгівельних марок Замовника (розміщення спонсорських матеріалів). Перелік Послуг, що надаються Виконавцем Замовнику, їх обсяги, строки виконання, вартість, порядок та строки оплати, а також інші умови в кожному конкретному випадку визначаються Сторонами у Додатках до даного Договору, які є його невід`ємною частиною.
В підтвердження настання реальних наслідків, за спірний період, позивачем було надано копії актів наданих послуг №21405 від 30.04.24, №21406 від 30.04.24, № 28024 від 31.05.24, №33648 від 30.06.24, №40386 від 31.07.24 на загальну суму ПДВ 362 300,01 грн відповідно до змісту яких ТОВ «Омега» у період квітень-липень 2024 року надавались послуги із розповсюдження рекламної інформації «Олія соняшникова ТМ «Любонька», «гриби шампіньйони різані, стерелізовані, торгової марки Marinado Pro 1 кг» за допомогою аудіоканалів виконавця, картку рахунку 63, згідно з якою розрахунки з вказаним контрагентом за означені послуги проведено у повному обсязі.
Судами встановлено та зазначено, що контролюючим органом не наведено жодних зауважень до наданої позивачем до перевірки первинної документації. Відповідно до змісту акту перевірки, контролюючим органом зроблено висновки, що включенню до податкового кредиту не підлягають суми ПДВ сплачені лише у період взаємовідносин з квітня 2024 року по липень 2024 року на суму 362 300,01 грн, оскільки до Міжрегіонального управління надійшов лист ДПС від 28.06.2024 №2099/8 згідно з яким надано лист БЕБ від 25.06.2024 №11/6/4.4.1/14715-24, міститься наступна інформація, що у досудовому розслідуванні у КП 4202200000001468 від 21.10.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст.191, ч.2 ст.205-1, ч.3 ст.209, ч.2 ст.364, ч. І ст. 366, ч.2 ст.367 КК України встановлено групу осіб , організовану та підконтрольну ОСОБА_4 , який організував та впровадив злочинну діяльність із вказанням реєстраційних даних 500 підконтрольних підприємств, які сформували загальний обсяг схемного податкового кредиту близько 5 млрд гривень. Серед вигодоотримувачів злочинної схеми зазначено ТОВ «ОМЕГА» (ЄДРПОУ 30982361).
Крім того, судом з пояснень представника відповідача наданих у судовому засіданні встановлено, що підставою для висновків про відсутність настання реальних наслідків за правочином з ТОВ «Омега» за період з квітня 2024 по липень 2024 стала виключно інформація про існування вказаного вище кримінального провадження, інші свідчення про неможливість вказаним суб`єктом господарювання виконати свої зобов`язання перед позивачем у контролюючого органу відсутні.
Судами з наявних у матеріалах справи доказів та пояснень відповідача встановлено, що кримінальне провадження про яке йде мова у БЕБ від 25.06.2024 №11/6/4.4.1/14715-24, порушено не щодо посадових осіб контрагента позивача, а в матеріалах такого лише є згадка про ТОВ «Омега» та ТОВ «Мирівський елеватор №1», таке провадження розпочато задовго до взаємовідносин, що мали місце із позивачем, а будь-яка інформація про завершення такого кримінального провадження на даний час відсутня. Контролюючим органом під час перевірки позивача належним чином не досліджувались надані ним первинні документи по взаємовідносинам з відповідними контрагентами, що свідчить про формалізм проведеної контролюючим органом перевірки позивача, а також відсутність мети встановлення дійсного змісту взаємовідносин позивача з контрагентами, по яким в результаті спірними податковими повідомленнями-рішеннями донараховані податкові зобов`язання.
ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
7. Підставою касаційного оскарження рішень судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі відповідач зазначив неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, зокрема, пункт 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Так, відповідач у касаційній скарзі зазначає, що судами першої та апеляційної інстанцій при прийнятті оскаржуваних рішень не було враховано правові висновки Верховного Суду України та Верховного Суду, викладені у постановах: від 20 січня 2016 року у справі № 826/11531/14, від 24 січня 2018 року у справі № 2а-19379/11/2670, від 19 листопада 2019 року у справі № 826/487/16, від 31 січня 2020 року у справі № 520/10953/18, від 16 квітня 2021 року у справі № 826/4632/15, до правовідносин між позивачем та його контрагентами, зокрема, щодо дослідження та встановлення фактичного руху активів в процесі виконання укладених договорів, яке має бути здійснено на підставі первинних документів, оцінки документів та наявних інших даних (щодо трудових ресурсів, земель та ін.), які спростовують реальність господарських операцій, оформлення відповідних первинних документів, їх аналізу окремо та у сукупності з іншими доказами, необхідності перевірки відповідного доводу контролюючого органу (з посиланням на обставини, встановлені у кримінальних провадженнях) судом з використанням засобів доказування у адміністративній справі.
Крім того, в доводах касаційної скарги контролюючий орган цитує норми матеріального та процесуального права, вказує на неврахування судами першої та апеляційної інстанцій положень чинного податкового законодавства, Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» щодо обов`язкових реквізитів первинних документів оформлених за господарськими операціями позивача з його контрагентами, що у своїй сукупності призвело до неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права та порушень норм процесуального права при прийнятті рішень.
8. Позивачем відзиву на касаційну скаргу надіслано не було.
9. Касаційний розгляд справи проведено у попередньому судовому засіданні, відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції
10. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України).
11. Перевіривши доводи касаційної скарги, в межах касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд звертає увагу, що у касаційній скарзі контролюючий орган підставою її подання вказав лише про неврахування судами першої та апеляційної інстанції при прийнятті оскаржуваних судових рішень правові висновки Верховного Суду України та Верховного Суду викладених у вказаних постановах щодо спірних правовідносин лише в частині окремих контрагентів позивача за спірними господарськими операціями, тому надаючи оцінку таким доводам відповідача Суд виходить з наступного.
Так, щодо господарських відносин позивача з його контрагентами контролюючий орган зазначає, що такі не мали реального характеру, оскільки здійснення операцій не підтверджується наявною у відповідача податковою інформацією щодо неможливості здійснення окремими контрагентами позивача обумовлених укладеними договорами та угодами реалізації товарів та надання послуг, а також - належно оформленими первинними документами (окремі первинні документи складені з недоліками та/або у них не зазначено всієї необхідної інформації з урахуванням вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).
У справі, що розглядається суди першої та апеляційної інстанції розглянувши позовні вимоги дійшли висновку про наявність правових підстав для їх задоволення у повному обсязі, зокрема, зазначаючи про те, що реальність господарських операцій позивача з його контрагентами підтверджується належно оформленими первинними документами, які у повному обсязі розкривають суть та зміст таких операцій, що не спростовано відповідачем жодними належними, достатніми та допустимими доказами. Тоді як, висновки контролюючого органу, викладені ним, зокрема, у акті перевірки та які стали підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, ґрунтуються на аналізі податкової інформації щодо контрагентів позивача без змістовного аналізу відповідних первинних документів за здійсненими господарськими операціями.
Суд погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій.
12. Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Згідно з положеннями підпунктів 14.1.36, 14.1.181 та 14.1.191 пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами; податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу; постачання товарів - будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.
Так, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (пункт 44.1 статті 44 Податкового кодексу України).
У відповідності до положень підпункту 134.1.1 пункту 134.1. статті 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які визначені відповідними положеннями цього Кодексу.
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу (пункт 135.1. статті 135 Податкового кодексу України).
Відповідно до пунктів 5-6 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318 витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов`язань. Витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.
Відповідно до пункту 5 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 № 290 дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.
Відповідно до пункту 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку №11 «Зобов`язання», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 № 20 зобов`язання визнається, якщо його оцінка може бути достовірно визначена та існує ймовірність зменшення економічних вигод у майбутньому внаслідок його погашення. Якщо на дату балансу раніше визнане зобов`язання не підлягає погашенню, то його сума включається до складу доходу звітного періоду.
Згідно з пунктом 185.1. статті 185 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу у володіння та користування лізингоодержувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.
За приписами пункту 187.1. статті 187 Кодексу, датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на рахунок платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг, оплата яких здійснюється електронними грошима, - дата зарахування електронних грошей платнику податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, на електронний гаманець, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. Для документів, складених в електронній формі, датою оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку, вважається дата, зазначена у самому документі як дата його складення відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», незалежно від дати накладення електронного підпису.
Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного капіталу та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи; ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні засоби почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України).
Згідно з положеннями пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
З аналізу вказаних положень податкового законодавства вбачається, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
Зазначена правова позиція неодноразово була викладена у постановах Верховного Суду, зокрема, від 28 квітня 2020 року у справі № 826/15568/16, від 10 квітня 2020 року у справі № 808/954/17, від 09 вересня 2021 року у справі № 460/2315/19 і не виключно, що становлять послідовну практику застосування вказаних норм права у подібних правовідносинах.
Згідно з положеннями статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Встановлюючи правило щодо обов`язкового документального підтвердження сум податкового кредиту, законодавець, безумовно, передбачає, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують, дійсно мали місце. Превалювання сутності над формою (операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми) як принцип бухгалтерського обліку, що закріплений в статті 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», так само характеризує і податковий облік.
Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені для оформлення такої операції, не відповідають дійсності і не можуть бути підставою податкового обліку. Це відповідає і вимогам статті 75 Кодексу адміністративного судочинства України щодо достовірності доказів.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. При цьому, Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Отже, наявність у платника податків первинних документів в підтвердження задекларованих сум податкового кредиту, є підставною для одержання податкової вигоди у вигляді податкового кредиту, якщо контролюючий орган не встановив і не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні, суперечливі або ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.
У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував суми податкового кредиту, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, враховуючи специфіку таких операцій та договорів, що їх регламентують, Товариство повинно мати відповідні первинні документи, які в сукупності з встановленими обставинами мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що є підставою для формування платником податкового обліку.
Крім того, при вирішенні податкових спорів Суд враховує презумпцію добросовісності платника податків за якою передбачається економічна виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди та достовірність у бухгалтерській та податковій звітності платника.
Згідно доктрини реальності господарської операції, яка застосовується у судовій практиці Верховного Суду, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів.
Нормами Податкового кодексу України презюмується вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків, як обов`язкова ознака господарської операції.
Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, однією з підстав прийняття відповідачем оскаржуваних податкових повідомлень-рішень слугував висновок контролюючого органу про відсутність реальності господарських операцій між позивачем та вказаними контрагентами, зокрема, з огляду на не підтвердження таких наявною у відповідача податковою інформацією щодо неможливості здійснення окремими контрагентами позивача обумовлених укладеними договорами та угодами реалізації товарів та надання послуг, а також - належно оформленими первинними документами (окремі первинні документи складені з недоліками та/або у них не зазначено всієї необхідної інформації з урахуванням вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).
Судами першої та апеляційної інстанцій досліджено первинні документи, які згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, є підставою для податкового обліку та встановлено, що надані позивачем документи (договорів, договорів поставки та надання послуг, податкових накладних, видаткових накладних, актів виконаних робіт, товарно-транспортних накладних та документів на підтвердження здійснення розрахунків (платіжні доручення та банківські виписки, якими підтверджується перерахування позивачем відповідних сум коштів за товари, надані послуги) та ін.) містять достатні дані про зміст та обсяг господарських операцій, їх учасників, дату і місце їх складання, а, отже, підтверджують фактичне здійснення спірних господарських операцій з придбання позивачем товару та робіт (послуг). Тоді як, контролюючим органом не надано допустимих та достовірних доказів, а судами під час розгляду справи не було встановлено, що відомості, які містяться в первинних документах є неповними, недостовірними, суперечливими або такими ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.
Слід зазначити, що аналіз господарських операцій позивача з його контрагентами здебільшого зводиться до цитування відповідачем податкової інформації щодо відповідного контрагента позивача (щодо кількості працюючих, вартості основних фондів, наявності земель тощо). Водночас, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що контрагенти позивача є, зокрема, виробниками продукції (сільськогосподарських культур). Контролюючий орган, за розрахункову величину для встановлення можливості виконання зобов`язань перед позивачем враховував не обсяги поставок здійснених на користь позивача, а загальні, задекларовані суб`єктом господарювання обсяг реалізованої продукції за календарний рік, без врахування на чию користь здійснено поставку, вид сільськогосподарської продукції та якого року врожай реалізованої продукції. При цьому, контролюючий орган не заперечує наявність у таких суб`єктів господарювання сільськогосподарської техніки та працівників, однак вважає, що таких недостатньо на виробництва продукції у задекларованих упродовж року зобов`язаннях. Щодо спірних правовідносин судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що висновки контролюючого органу, викладені ним у вказаному акті перевірки, зводяться до загального аналізу податкової звітності контрагентів позивача за рік та інформації з податкових баз даних. 
Також, контролюючим органом зроблено висновки щодо відсутності настання реальних наслідків за правочинами укладеними з окремими контрагентами за якими позивачем придбано зернові культури, за тією різницею, що такі не позиціонували себе виробниками продукції. Водночас, контролюючим органом не спростовано поставки товару за такими правочинами (відсутності економічної мети для укладання таких, належно оформлених первинних документів та ін.), з урахуванням того, що оплата за товар здійснювалася виключно після здійснення його поставки позивачу та перевірки якості такого товару. Крім того, зі змісту акта перевірки судами встановлено, що обґрунтовуючи позицію щодо відсутності настання реальних наслідків за правочинами укладеними з ТОВ «Кернел-Трейд» з окремими контрагентами контролюючий орган вказує на існування щодо таких суб`єктів господарювання рішень про віднесення платника до ризикових. Водночас такі рішення про відповідність / невідповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості приймались контролюючим органом вже після спірних взаємовідносин, що не заперечується та не спростовується відповідачем належними, достатніми та допустимими доказами.
Суд звертає увагу, що за змістом частин першої та другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є саме первинні документи, які повинні мати обов`язкові реквізити. Крім того, відповідно до абзацу дев`ятого частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
З урахуванням цього суди попередніх інстанцій з дотриманням процесуального законодавства оцінили відповідні доводи та зазначили, що певні недоліки в заповненні первинних документів, не є підставою для висновків про відсутність відповідної господарської операції(-й), якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.
Також, щодо встановлених судами попередніх інстанцій з матеріалів справи обставин, що контролюючий орган дійшов висновку про нереальність господарських операцій фактично на підставі аналізу зібраної та опрацьованої узагальненої податкової інформації наявної в інформаційно-аналітичних ресурсах ДПС, Суд звертає увагу, що як вже зазначалось вище, з огляду на приписи частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Тобто саме на відповідача покладено обов`язок доказування правомірності прийняття оскаржуваного у цій справі податкового повідомлення-рішення. При цьому на підтвердження вказаної інформації відповідачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів, як того вимагають приписи процесуального закону (зазначаючи, що окремі контрагенти-постачальники не можуть здійснити відповідні господарські операції, оскільки у таких відсутня технічна, трудова, технологічна можливість здійснити такі операції, тощо). Інформація, що міститься в інформаційних базах даних контролюючих органів носить інформативний характер та не доводить наявності порушень податкового законодавства позивачем. Доказів, які б свідчили, що наявні у контрагентів трудові ресурси та матеріально - технічне забезпечення були недостатніми для проведення господарської діяльності з поставки товару позивачу, чи надання послуг обумовлених укладеними договорами, надано не було, як не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили про наявність фактів, які встановлені судами, однак не були враховані під час прийняття рішень, та свідчили про протиправну поведінку як позивача так і контрагентів та злагодженості дій між ними.
Вказана позиція неодноразово була висловлена Верховним Судом, зокрема в постановах від 03.10.2019 у справі № 811/3223/14, від 16.04.2020 у справі № 810/3443/18, від 30.09.2021 у справі № 400/1986/19 та фактично була врахована судами під час вирішення цієї справи.
Посилання відповідача в касаційній скарзі на те, що судами було безпідставно не взято до уваги надані ним докази, зокрема податкову інформацію щодо окремих контрагентів позивача, яка свідчить про неможливість виконання контрагентами господарських операцій у зв`язку з недостатністю матеріальних та трудових ресурсів, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки така не є беззаперечним доказом недостатності матеріальних та трудових ресурсів для виконання вказаних договірних зобов`язань, а відтак не може підтверджувати обставини на які посилається контролюючий орган.
Крім того, Суд звертає увагу, що контролюючим органом в касаційній скарзі фактично не заперечується отримання позивачем зазначених товарів, що в свою чергу підтверджує факт проведення господарських операцій, при цьому такі оформлені відповідними договорами, які передбачають оплату за поставлені товари. Матеріали справи містять відповідні платіжні доручення на користь вказаних контрагентів на оплату за поставлені товари (надані послуги).
Також, судами не встановлено, а відповідачем не зазначено про проведення відповідних зустрічних звірок зазначених контрагентів позивача за спірними господарськими операціями. При цьому, контролюючим органом в акті перевірки не наведено обставин та доказів, які б свідчили про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про не пов`язаність операцій з господарською діяльністю позивача, фіктивність вчинених операцій, а також про те, що вчинення зазначених операцій не обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру). Контролюючий орган не надав жодних доказів на підтвердження, що позивач, як платник податку, діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про порушення, які допускали його контрагенти, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з даними підприємствами було одержання позивачем податкової вигоди. 
Крім того, щодо встановлених судами попередніх інстанцій обставин, що до Міжрегіонального управління надійшов лист ДПС від 28.06.2024 №2099/8 згідно з яким надано лист БЕБ від 25.06.2024 №11/6/4.4.1/14715-24 у якому міститься інформація, що у досудовому розслідуванні у КП 4202200000001468 від 21.10.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст.191, ч.2 ст.205-1, ч.3 ст.209, ч.2 ст.364, ч. І ст. 366, ч.2 ст.367 КК України встановлено групу осіб, організовану та підконтрольну ОСОБА_4 , який організував та впровадив злочинну діяльність із вказанням реєстраційних даних 500 підконтрольних підприємств, які сформували загальний обсяг схемного податкового кредиту близько 5 млрд гривень (серед вигодоотримувачів злочинної схеми зазначено «Мирівський елеватор №1», ТОВ «ОМЕГА»), Суд зазначає, що слід враховувати, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2022 у справі № 160/3364/19, Велика Палата Верховного Суду вказала, що навіть наявність вироку не може бути беззаперечним доказом порушень податкового законодавства, такий вирок має оцінюватися адміністративним судом разом з іншими наданими доказами, і лише на підставі оцінки сукупності доказів суд має дійти висновку про наявність чи відсутність порушень, на які вказує контролюючий орган.
Висновок Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що з огляду на положення статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України обставини підлягають встановленню адміністративними судами під час розгляду відповідних спорів по суті на підставі всіх належних і допустимих доказів, причому жоден з доказів не має наперед установленої сили, у тому числі будь-які дані, отримані в межах кримінальних проваджень. Ці дані підлягають ретельній перевірці безпосередньо судом, що розглядає справу, в силу офіційності з`ясування обставин справи, а також якщо платник податків обґрунтовано заперечує достовірність відповідних даних.
Також, Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові вказала на те, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат чи податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не було встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.
Статтею 74 Кодексу адміністративного судочинства України врегульовано питання щодо допустимості доказів, за правилами якої суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Верховний Суд зауважує, що допустимість доказів визначається законністю джерел, умов і способів їх одержання. Тобто допустимість доказів необхідно розглядати крізь призму: 1) законності джерела доказової інформації; 2) законності способу, за допомогою якого він отриманий і процесуального порядку його одержання; 3) правомочності вповноважених суб`єктів на отримання доказів.
Отже, Суд зазначає, що належних, допустимих та достовірних доказів в підтвердження посилань щодо нереальності спірних господарських операцій контролюючим органом надано не було, матеріали справи таких не містять.
Контролюючим органом на виконання передбаченого частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язку не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені первинними документами, а також не надано жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в таких документах є недостовірними.
Контролюючим органом зроблено відповідні висновки на підставі аналізу інформації, а не доказів, інформація (без документального підтвердження), на яку посилається відповідач, як на підставу нереальності господарських операцій, не відповідає критерію юридичної значимості та не є допустимим та достовірним доказом в розумінні процесуального Закону.
Висновки ж судів першої та апеляційної інстанцій є результатом оцінки наявних у їх розпорядженні доказів. Суд касаційної інстанції погоджується з ними, оскільки така оцінка здійснена з дотриманням вимог процесуального закону щодо повного та всебічного з`ясування всіх обстави справи на підставі належних та допустимих доказів.
13. Надаючи оцінку доводам відповідача, наведеним у касаційній скарзі, щодо неврахування судами висновків Верховного Суду України та Верховного Суду, викладені у постановах: від 20 січня 2016 року у справі № 826/11531/14, від 24 січня 2018 року у справі № 2а-19379/11/2670, від 19 листопада 2019 року у справі № 826/487/16, від 31 січня 2020 року у справі № 520/10953/18, від 16 квітня 2021 року у справі № 826/4632/15, Суд звертає увагу на наступне.
Контролюючий орган посилається на правові позиції Верховного Суду, пов`язані виключно з критеріями оцінки доказів та висновками, здійсненими за результатами їх дослідження, що не є свідченням застосування у цій справі норм права, без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду. Аналіз висновків судів попередніх інстанцій у цій справі та в наведених відповідачем рішеннях суду касаційної інстанції свідчить про те, що вони ґрунтуються на конкретних фактичних обставинах справи, результати розгляду яких залежать від їх (обставин) повноти, характеру, об`єктивності, юридичного значення. При цьому у наведених контролюючим органом постановах Верховного Суду, зокрема наголошувалось про необхідність дослідження сукупності обставин справи та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій у конкретному спірному випадку.
Таким чином, наведені скаржником судові рішення ухвалені за інших фактичних обставин справи, встановлених судами, тому посилання на те, що рішення у цій справі ухвалено без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених постановах Верховного Суду, є безпідставними.
14. Доводи контролюючого органу по наведених вище, на думку останнього, порушеннях позивачем вимог податкового законодавства, зводяться здебільшого до посилань на необхідність переоцінки вже оцінених судами доказів.
Однак, встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій, суд касаційної інстанції не вправі здійснювати переоцінку обставин, з яких виходили суди при вирішенні справи, повноваження суду касаційної інстанції обмежуються виключно перевіркою дотримання судами норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та виключно в межах доводів касаційної скарги.
15. Наведене вище у сукупності дає підстави вважати, що судами першої та апеляційної інстанцій повно та всебічно встановлено фактичні обставини справи та надано об`єктивний та обґрунтований їх аналіз з урахуванням доводів сторін. Доводи касаційної скарги не спростовують правильних по суті висновків судів першої та апеляційної інстанцій та фактично зводяться до переоцінки обставин господарських операцій позивача з контрагентами проте положення статі 341 Кодексу адміністративного судочинства України не наділяють суд касаційної інстанції повноваженнями встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
16. З урахуванням встановлених у справі, що розглядається фактичних обставин та правового регулювання спірних правовідносин, Суд зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку, що контролюючий орган приймаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 10.02.2025 №175/ж10/31-00-07-04-02-25 та №174/ж10/31-00-07-04-02-25 діяв всупереч та не у відповідності до вимог чинного законодавства.
17. Крім того, колегія судів зазначає, що Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) щодо якості судових рішень на рівні рекомендацій, що мають характер норм «м`якого права», наголосила, що якість будь-якого судового рішення залежить головним чином від якості його обґрунтування. Воно не лише полегшує розуміння сторонами суті рішення, а насамперед слугує гарантією проти свавілля. Обґрунтування судового рішення загалом засвідчує дотримання національним суддею принципів, проголошених ЄСПЛ. При цьому навіть «проміжні» процесуальні рішення потребують належного викладу підстав їх прийняття, якщо вони стосуються індивідуальних свобод. Належне мотивування судового рішення - це стандарт ЄСПЛ, напрацьований за результатами розгляду заяв про порушення права на справедливий суд. Аналіз практики ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції свідчить, що право на мотивоване судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи.
По-перше, ціль мотивування судового рішення полягає в тому, щоб продемонструвати і довести, передусім сторонам, що суд справді почув, а не проігнорував їхні позиції. По-друге, мотивоване судове рішення надає сторонам змогу вирішити питання про доцільність його оскарження. По-третє, належне мотивування судового рішення забезпечує ефективний апеляційний перегляд справи. По-четверте, тільки мотивоване судове рішення забезпечує можливість здійснювати суспільний контроль за правосуддям.
18. Суд звертає увагу, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують у державах-учасницях з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд обов`язок щодо обґрунтування, який випливає зі статті 6 Конвенції, може бути вирішене тільки у світлі конкретних обставин справи (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», заява № 63566/00, пункт 23). Тому за наведених вище підстав, якими Суд обґрунтував своє рішення, не вбачається необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у справі.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
19. Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень, суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для скасування судових рішень, а тому касаційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2026 року у справі №320/17767/25 слід залишити без задоволення.
16. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
17. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України).
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359, Кодексу адміністративного судочинства України, Суд,

ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2026 року у справі №320/17767/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді	І.Я.Олендер Р.Ф. Ханова   І.А. Гончарова