ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2026 року	Львів	Справа № 300/8524/25 пров. № А/857/15721/26	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача: Гінди О.М.,
суддів: Качмара В.Я., Матковської З.М., 
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2026 року (головуючий суддя: Микитюк Р.В., місце ухвалення - м. Івано-Франківськ) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмета спору: Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківської області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -
встановив:
ОСОБА_1 , 25.11.2025, звернулася з позовом до суду, в якому просила: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 06.11.2025 за № 092850031213; визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 08.01.2002 по 01.11.2019 в подвійному розмірі згідно зі статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу позивача період навчання з 01.09.1986 по 29.06.1989 в ординарному розмірі та період роботи з 08.01.2002 по 01.11.2019 в подвійному розмірі згідно зі статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», період роботи з 15.09.1989 по 11.10.2017; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити та виплачувати пенсію ОСОБА_1 з 06.10.2025 за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із врахуванням вищевказаних періодів.
Обґрунтовує позов тим, що відповідач протиправно, за наявності відповідного страхового та спеціального стажу, враховуючи рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 №2-р/2019, відмовив у зарахуванні до її спеціального стажу роботи спірних періодів роботи та, як наслідок, неправомірно відмовив у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Окрім того, наголошено на протиправному не зарахуванні до страхового стажу періоду навчання, який підтверджується необхідними документами, а також протиправній бездіяльності щодо зарахування до страхового стажу періоду роботи з 08.01.2002 по 01.11.2019 в подвійному розмірі згідно зі статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на посаді лаборанта у КНП «Долинська багатопрофільна лікарня».
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2026 року позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 06.11.2025 за № 092850031213 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період навчання з 01.09.1986 по 29.06.1989 та період роботи з 08.01.2002 по 01.11.2019 в подвійному розмірі згідно зі з статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», період роботи з 15.09.1989 по 11.10.2017, а також призначити та виплачувати пенсію з 06.10.2025 за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із врахуванням вищевказаних періодів.
Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив в апеляційному порядку. Вважає його таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт покликається на те, що відповідно до наданих документів та індивідуальних відомостей Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування страховий стаж позивачки складає 36 років 17 днів, спеціальний стаж, що дає право на пенсію за вислугу років – відсутній.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких мотивів.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , відповідно до копії паспорта громадянина України, який міститься у матеріалах справи, народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9).
Позивачка, 06.10.2025 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років з переліком документів та після опрацювання системою поданої заяви, згідно принципу екстериторіальності органом, що призначає пенсію, визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області.
Згідно рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 14.10.2025 за № 204650027417 позивачці відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи, який дає право на призначення такої пенсії. У вказаному рішенні зазначено, що страховий стаж позивачки становить 35 років 11 місяців 17 днів. За результатом розгляду документів, до страхового стажу не враховано період навчання з 01.09.1986 по 29.06.1989 згідно диплома (серія НОМЕР_1 ), оскільки навчання відбувалось в Латвії та відсутні документи щодо нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначений період. Для зарахування до страхового стажу вищезазначеного періоду навчання необхідно надати інформацію про неодержання пенсійних виплат від інших держав (Латвія). Спеціальний стаж, що дає право на призначення пенсії за вислугу років не підтверджений, оскільки довідка від 02.10.2025 № 119 не відповідає Додатку 5 Порядку № 637, а саме: довідка повинна містити підпис керівника підприємства, головного бухгалтера та начальника відділу кадрів, або довіреність на право підпису іншої особи. Документи на право підпису не надані (а.с. 20-22).
Надалі, 20.10.2025 позивач повторно звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років з переліком документів та після опрацювання системою поданої заяви, згідно принципу екстериторіальності органом, що призначає пенсію, визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.
Згідно рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 27.10.2025 за № 092850031213 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років згідно статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у зв`язку з відсутністю спеціального стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років. У вказаному рішенні зазначено, що страховий стаж особи становить 36 років 17 днів, а спеціальний стаж особи відсутній. За доданими документами до страхового стажу не зараховано: період навчання з 01.09.1986 по 29.06.1989, оскільки відсутнє документальне підтвердження нездійснення Республікою Латвія пенсійних виплат за зазначені періоди відповідно до Постанови КМУ від 16.05.2025 № 562. Для зарахування до страхового стажу: періоду навчання з 01.09.1986 по 29.06.1989, необхідно надати документальне підтвердження неотримання пенсійних виплат від органів пенсійного забезпечення Республіки Латвія. Також вказано, що згідно Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909, правом на пенсію за вислугу років користуються лікарі та середній медичний персонал лікарняних закладів, лікувально-профілактичних закладів: особливого типу: амбутаторно-поліклінічних закладів, тощо. Номенклатурою спеціальностей середніх медичних працівників, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 23.10.1991 № 146, передбачені, зокрема посади лаборанта санітарно-гігієнічної лабораторії, лаборанта клініко-діагностичної лабораторії, лаборанта з імунології, лаборанта з сактеріології, лаборанта з паталого-анатомічних досліджень, лаборанта судово-медичної лабораторії.
За доданими документами до спеціального стажу позивачки не зараховано період роботи з 15.09.1989 по 11.10.2017 на посаді лаборанта згідно довідки від 20.10.2025 №129, виданої КНП «Долинська багатопрофільна лікарня», оскільки посада, зазначена в довідці (лаборант) не відповідає номенклатурі спеціальностей середніх медичних працівників, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 23.10.1991 № 146. Для зарахування до спеціального стажу за вислугу років періоду роботи з 15.09.1989 по 11.10.2017 необхідно надати уточнену інформацію із повною назвою посади та структурного підрозділу лікарні, в якому працювала особа (а.с. 29).
Отримавши довідку про те, що займана позивачкою посада відноситься до розділу «Фахівці» (середнього медичного персоналу), ОСОБА_1 , 31.10.2025 повторно звернулася із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про призначення пенсії за вислугу років з переліком документів та після опрацювання системою поданої заяви, згідно принципу екстериторіальності органом, що призначає пенсію, визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.
Згідно рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 06.11.2025 за № 092850031213 позивачці відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років згідно статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у зв`язку з відсутністю спеціального стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років 26 років 6 місяців станом на 11.10.2017. Згідно вказаного рішення у ОСОБА_1 наявний страховий стаж 36 років 17 днів, а спеціальний стаж особи відсутній. В той же час, при розгляді заяви позивачки, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області не зараховано до страхового стажу позивачки період навчання з 01.09.1986 по 29.06.1989, оскільки відсутнє документальне підтвердження нездійснення Республікою Латвія пенсійних виплат за зазначені періоди відповідно до Постанови КМУ від 16.05.2025 № 562. Для зарахування до страхового стажу періоду навчання з 01.09.1986 по 29.06.1989, необхідно надати документальне підтвердження неотримання пенсійних виплат від органів пенсійного забезпечення Республіки Латвія. Також вказаним рішенням не зараховано до спеціального стажу роботи період роботи з 15.09.1989 по 10.10.2017 на посаді лаборанта згідно з довідкою від 20.10.2025 № 129, виданої КНП «Долинська багатопрофільна лікарня», оскільки посада зазначена в довідці (лаборант) не відповідає номенклатурі спеціальностей середніх медичних працівників, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 23.10.1991 № 146.
Згідно переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад робота на яких дає право за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909, правом на пенсію за вислугу років користуються лікарі та середній медичний персонал лікарняних закладів особливого типу, амбулаторно-поліклінічних закладів, тощо. Номенклатурою спеціальностей середніх медичних працівників, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 23.10.1991 № 146, передбачені, зокрема, посади лаборанта санітарно-гігієнічної лабораторії, лаборанта клініко-діагностичної лабораторії, лаборанта з імунології, лаборанта з бактеріології, лаборанта з паталого-анатомічних досліджень, лаборанта судово-медичної лабораторії Для зарахування до спеціального стажу за вислугу років періоду з 15.09.1989 по 10.10.2017, необхідно надати уточнену інформацію із повною назвою посади та структурного підрозділу лікарні, в якому працювала особа (а.с. 24).
Вважаючи протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 06.11.2025 за № 092850031213 про відмову позивачці у призначенні пенсії за вислугу років, ОСОБА_1 звернулася до суду із цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що при наявності всіх встановлених пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» умов для призначення пенсії за вислугу років, зокрема стаж роботи ОСОБА_1 з 15.09.1989 по 11.10.2017 станом на 11.10.2017 становить більше обов`язкових 25 років, позивачку не може бути позбавленою гарантованого державою Україна пенсійного забезпечення. Відтак, суд першої інстанції дійшов до переконання про безпідставність доводів пенсійного органу щодо відсутності у позивача права на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII), за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії.
Згідно положень ст. 51 Закону №1788-ХІІ пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.
Положеннями статті 52 Закону № 1788-ХІІ визначено, що право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту «е» статті 55.
Пунктом «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ (в редакції, чинній до 01.04.2015) було передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», який набув чинності з 01.04.2015 пункт е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ було викладено в іншій редакції, згідно якої право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати:
з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців;
з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років;
з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців;
з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років;
з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців;
з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років;
з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців;
з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років;
з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців;
з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.
У подальшому, згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII до статті 55 Закону № 1788-ХІІ з 01.01.2016 також було внесено зміни, відповідно до якого пункт «е» вказаної статті має наступний зміст: право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку: 50 років - які народилися з 1 січня 1966 року по 30 червня 1966 року; 50 років 6 місяців - які народилися з 1 липня 1966 року по 31 грудня 1966 року; 51 рік - які народилися з 1 січня 1967 року по 30 червня 1967 року; 51 рік 6 місяців - які народилися з 1 липня 1967 року по 31 грудня 1967 року; 52 роки - які народилися з 1 січня 1968 року по 30 червня 1968 року; 52 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1968 року по 31 грудня 1968 року; 53 роки - які народилися з 1 січня 1969 року по 30 червня 1969 року; 53 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1969 року; 54 роки - які народилися з 1 січня 1970 року по 30 червня 1970 року; 54 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1970 року; 55 років - які народилися з 1 січня 1971 року.
Отже, Закон № 911-VIII встановив раніше не передбачений законодавством вік виходу на пенсію для окремих категорій громадян, а саме: 55 років – при наявному спеціальному стажі діяльності не менше 25 років.
Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року № 2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII.
Конституційний Суд України приймаючи вказане рішення, виходив з того, що встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення певного віку (для працівників, зазначених у пунктах «е», «ж» статті 55 Закону № 1788-ХІІ – 55 років), нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статей 1, 3, частини третьої статті 22, статті 46 Основного Закону України.
Ці норми втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного рішення, тобто з 04 червня 2019 року.
Тобто, з 04 червня 2019 року при визначенні права на отримання пенсії за вислугу років згідно з пунктом «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ, необхідно виходити з наявності спеціального стажу роботи, зокрема - працівники охорони здоров`я від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що відмовляючи у задоволенні заяви про призначення позивачці спірної пенсії, відповідач у рішенні від 06.11.2025 за № 092850031213 вказав про відсутність спеціального стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років 26 років 6 місяців станом на 11.10.2017. Згідно вказаного рішення у ОСОБА_1 наявний страховий стаж 36 років 17 днів, а спеціальний стаж особи відсутній.
Так, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області не зараховано до страхового стажу позивачки період навчання з 01.09.1986 по 29.06.1989, оскільки відсутнє документальне підтвердження нездійснення Республікою Латвія пенсійних виплат за зазначені періоди відповідно до Постанови КМУ від 16.05.2025 № 562. Для зарахування до страхового стажу періоду навчання з 01.09.1986 по 29.06.1989, необхідно надати документальне підтвердження неотримання пенсійних виплат від органів пенсійного забезпечення Республіки Латвія. Також вказаним рішенням не зараховано до спеціального стажу роботи період роботи з 15.09.1989 по 10.10.2017 на посаді лаборанта згідно з довідкою від 20.10.2025 № 129, виданої КНП «Долинська багатопрофільна лікарня», оскільки посада зазначена в довідці (лаборант) не відповідає номенклатурі спеціальностей середніх медичних працівників, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 23.10.1991 № 146.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
У пункті 3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Таким чином, законодавством встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Так, відповідно до записів трудової книжки позивачки серія НОМЕР_2 від 20.09.1989 (а. с. 15), ОСОБА_1 :
з 15.09.1989 працювала на посаді лаборанта дитячої лікарні (запис 1),
з 08.01.2002 переведена на посаду лаборанта відділення анестезіології та інтенсивної терапії (запис 2), 
з 01.11.2019 переведена на посаду лаборанта дитячого відділення невідкладної медичної допомоги (запис 3), 
з 01.12.2021 переміщена в консультативно-діагностичний центр (запис 5), 
з 01.10.2025 звільнена за власним бажанням (запис 6).
Крім цього, факт роботи у спірні періоди підтверджується довідкою від 20.10.2025 № 129, виданої КНП «Долинська багатопрофільна лікарня», яка була надана також відповідачу разом із заявою про призначення пенсії. 
Так, згідно вказаної довідки підтверджено, що позивачка, серед іншого, працювала на посаді лаборанта дитячої лікарні з 15.09.1989 (наказ № 106 від 18.09.1989), а з 08.01.2002 переведена на посаду лаборанта відділення реанімації Долинської дитячої лікарні (наказ № 2 від 08.01.2002), з 01.11.2019 переведена на посаду лаборанта дитячого відділення невідкладної медичної допомоги (наказ № 2-к від 01.11.2019) (а.с. 18).
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що довідкою від 31.10.2025 № 135 підтверджено, що посада лаборанта клініко-діагностичної лабораторії відноситься до Розділу «Фахівці» (середнього медичного персоналу) згідно Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників, випуск 78 Охорона здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 29.03.2002 № 117 (а. с. 16).
Перелік закладів та установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909.
Постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909 затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років (далі - Перелік № 909).
За змістом розділу 2 «Охорона здоров`я» Переліку № 909, до закладів і установ охорони здоров`я відносяться лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, санаторно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри, аптеки, аптечні кіоски, аптечні магазини, контрольно-аналітичні лабораторії, медико-соціальні експертні комісії, бюро судово-медичної експертизи, медичні відділи протезних підприємств.
Згідно розділу 2 Переліку № 909, право на пенсію за вислугу років мають лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад).
Згідно Приміток 2 і 3 до Переліку № 909, робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від відомчої належності закладів і установ; робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 1 січня 1992 року, яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що, згідно переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад робота на яких дає право за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909, правом на пенсію за вислугу років користуються лікарі та середній медичний персонал лікарняних закладів особливого типу, амбулаторно-поліклінічних закладів, тощо. Номенклатурою спеціальностей середніх медичних працівників, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 23.10.1991 №146, передбачені, зокрема, посади лаборанта санітарно-гігієнічної лабораторії, лаборанта клініко-діагностичної лабораторії, лаборанта з імунології, лаборанта з бактеріології, лаборанта з паталого-анатомічних досліджень, лаборанта судово-медичної лабораторії.
Отже, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що посада, яку займала ОСОБА_1 у вказані вище періоди, відносить до середнього медичного персоналу у закладах охорони здоров`я, що дає право на зарахування такої роботи до спеціального стажу.
Враховуючи наведене, суд апеляційної погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_1 необхідно зарахувати до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», період роботи з 15.09.1989 по 11.10.2017.
Щодо позовних вимог про зарахування до страхового стажу період роботи з 08.01.2002 по 01.11.2019 в подвійному розмірі згідно зі з статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», то суд апеляційної інстанції вважає за необхідне заначити наступне.
Відповідно до статті 60 Закону № 1788-ХІІ, робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до записів трудової книжки позивачки серія НОМЕР_2 від 20.09.1989 (а. с. 15), ОСОБА_1 з 15.09.1989 працювала на посаді лаборанта дитячої лікарні (запис 1), а з 08.01.2002 переведена на посаду лаборанта відділення анестезіології та інтенсивної терапії (запис 2), з 01.11.2019 переведена на посаду лаборанта дитячого відділення невідкладної медичної допомоги (запис 3).
Згідно довідки КНП «Долинська багатопрофільна лікарня» Долинської міської ради Івано-Франківської області від 02.10.2025 № 119 (а. с. 17), ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 дійсно з 08.01.2002 переведена на посаду лаборанта відділення реанімації Долинської Дитячої лікарні (наказ № 2 від 08.01.2002), з 01.11.2019 переведена на посаду лаборанта дитячого відділення невідкладної медичної допомоги (наказ № 2-к від 01.11.2019).
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки доводи пенсійного органу щодо того, що відсутні підстави для зарахування до страхового стажу позивачки в подвійному розмірі періоди роботи на посаді лаборанта відділення реанімації Долинської дитячої лікарні з 08.01.2002 по 01.11.2019 є необґрунтованими, так як спростовуються наведеними вище встановленими обставинами, а тому до страхового стажу позивачки періоди роботи з 08.01.2002 по 01.11.2019 необхідно зарахувати у подвійному розмірі згідно зі з статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Щодо позовних вимоги про зобов`язання зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період навчання з 01.09.1986 по 29.06.1989, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Згідно з пунктом «д» частини 3 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Відповідно до п. 8 Порядку № 637 час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що відомостями, які містяться в трудовій книжці ОСОБА_1 підтверджено період навчання (а. с. 15), а також період навчання з 01.09.1986 по 29.06.1989 копією диплому НОМЕР_1 Медичного училища № 5 м. Риги (а.с. 14).
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період навчання з 01.09.1986 по 29.06.1989.
Щодо покликання відповідача про відсутність документального підтвердження нездійснення Республікою Латвія пенсійних виплат позивачці, то суд апеляційної інстанції не бере такі до уваги, оскільки інформація на заяві про призначення пенсії, завірена підписом ОСОБА_1 про те, що вона не отримує пенсію іншого виду та не їй призначалася пенсія в іншій державі, що, у свою чергу, свідчить про виконання останньою вимог Порядку № 562 в частині повідомлення про відсутність пенсійних виплат у відповідній державі та неможливість їх документального підтвердження.
Отже, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що при наявності всіх встановлених пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» умов для призначення пенсії за вислугу років, зокрема стаж роботи ОСОБА_1 становить більше обов`язкових 25 років, позивачка не може бути позбавлена гарантованого пенсійного забезпечення за вислугу років, а тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 06.11.2025 за № 092850031213 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 підлягає скасуванню та необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити та виплачувати пенсію з 06.10.2025 за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Таким чином, апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд – 
постановив:
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2026 року у справі № 300/8524/25 без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	В. Я. Качмар 	
 	 	З. М. Матковська