П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/17169/25	

Категорія: 112010200 Головуючий в 1 інстанції: Свида Л.І.
Місце ухвалення: м. Одеса
Дата складання повного тексту:19.03.2026р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого – Бітова А.І.
суддів – Лук`янчук О.В.
– Ступакової І.Г.

у зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, справа розглянута згідно п.1 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 19 березня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ГУПФ України в Херсонській області про визнання протиправної бездіяльності ГУПФ України в Херсонській області щодо не здійснення автоматичного перерахунку пенсії з 01 березня 2021 року згідно заяви від 25 квітня 2025 року ОСОБА_1 передбаченого Порядку проведення перерахунку пенсій відповідно до ч.2 ст. 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №124 від 20 лютого 2019 року (далі – Порядок №124) та Постанови Кабінету Міністрів України №127 від 22 лютого 2021 року "Про додаткові заходи соціального захисту пенсіонерів у 2021 році" (далі – Постанова №127), Постанови Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 року №118 "Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році" (далі – Постанова №118), Постанови Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2023 року №168 "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році" (далі – Постанова №168), Постанови Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2024 року №185 "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році" (далі – Постанова №185), Постанови Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2025 року №209 "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році" (далі – Постанова №209).
Зобов`язано ГУПФ України в Херсонській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 березня 2025 року з урахуванням Порядку №124, Постанови №127 – коефіцієнт збільшення 1,11, Постанови №118 – коефіцієнт збільшення 1,14, Постанови №168 – коефіцієнт збільшення 1,197, Постанови №185 – коефіцієнт збільшення 1,0796 Постанови №209 – коефіцієнт збільшення 1,115 – задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність ГУПФ України в Херсонській області щодо здійснення автоматичного перерахунку пенсії з 01 березня 2021 року згідно заяви від 25 квітня 2025 року ОСОБА_1 передбаченого Порядком №124 та Постанов №127, №118, №168, №185, №209 з застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірах 1,11, 1,14, 1,197, 1,0796 та 1,115.
Зобов`язано ГУПФ України в Херсонській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 березня 2025 року з урахуванням Порядку №124, Постанови №127 – коефіцієнт збільшення 1,11, Постанови №118 – коефіцієнт збільшення 1,14, Постанови №168 – коефіцієнт збільшення 1,197, Постанови №185 – коефіцієнт збільшення 1,0796 Постанови №209 – коефіцієнт збільшення 1,115.
Стягнуто з ГУПФ України в Херсонській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 968,96 грн.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 02 січня 2026 року задоволено заяву представника ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду та зобов`язано ГУПФ в Херсонській області протягом одного місяця з дати прийняття цієї ухвали подати звіт про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2025 року по справі №420/17169/25.
На адресу Одеського окружного адміністративного суду надійшов звіт ГУПФ в Херсонській області про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2025 року по справі №420/17169/25, відповідно до якого з метою виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2025 року, залишеного без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.11.2025 року, Головним управлінням у грудні 2025 року проведено перерахунок пенсії з 01 березня 2025 року з урахуванням показника середньої заробітної плати 16626,39 грн. (9118,81 грн. х 1,11, х 1,14 х 1,197 х 1,0796 х 1,115). Розмір пенсії після проведеного перерахунку з 01 березня 2025 склав 3677,25 грн., у тому числі: 3624,18 грн. - основний розмір пенсії (9118, 81 грн. х 1,11 х 1,14 х 1,197 х 1,0796 х 1,115 х 0,56373 х 0,38667, де 0,56373 - індивідуальний коефіцієнт заробітку, 0,38667 - коефіцієнт страхового стажу за 38 років 8 місяців 13 днів); 53,07 грн. - доплата за 3 роки понаднормативного стажу, ст.28, ч.3 ст.42 Закону (1769,00 грн. х 3%, де 1769,00 грн. - прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 01 грудня 2020 року відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік"). З 01 квітня 2025 року пенсію перераховано з додаванням страхового стажу, який становить 38 років 09 місяців 25 днів. Розмір пенсії з 01 квітня 2025 року складає 3685,03 грн. Відповідно до розрахунку суми, що підлягає виплаті за рішенням суду, сума заборгованості за період з 01 березня 2025 року по 31 грудня 2025 року складає 3612,52 грн. та обліковується в Реєстрі судових рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою за №821-49047. Виплата заборгованості здійснюється відповідно до Порядку затвердженого Постановою №821 у сумі пропорційно виділеної бюджетними асигнуваннями на цю мету. За рішенням суду по справі №420/17169/25 нарахована заборгованість у сумі 3612,52 грн., яка складається з: відкладеної заборгованості за минулий період: з 01 березня 2025 по 19.11.2025 року (по дату набрання законної сили) у сумі 3117,74 грн.; поточної заборгованості у сумі 494,78 грн. за період з 20.11.2025 року (з дати набрання законної сили рішення суду) по 31 грудня 2025 року (по місяць виконання рішення суду), що виплачуватиметься відповідно до Порядку, затвердженого Постановою №821, в межах виділених коштів на цю мету. Відповідна заборгованість обліковується в реєстрі судових рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою відповідно до положень Постанови №821. Інших фінансових можливостей, крім визначених Постановою №821, для здійснення виплат Головне управління не має.
Від представника позивача надійшли заперечення на звід відповідач про виконання рішення суду, в яких просить суд відхилити звіт Боржника у справі №420/17169/25 та накласти на керівника суб`єкта владних повноважень штраф у встановленого законом розмірі та додатково може встановити новий строк подання звіту. Або у відповідності до вимог ч.9 ст. 249, ст. 383 КАС України постановити окрему ухвалу щодо керівника суб`єкта владних повноважень за навмисне невиконання рішення суду та направити до правоохоронного органу. Тільки з урахуванням вірного розрахунку який визнав доречи боржник та механізму визначеним Порядком №124 від 20 лютого 2019 року , ст.ст. 27, 28, 42 Закону №1058-IV мав би складати на 01 березня 2025 рік -13609,93 грн., а тому сума боргу є іншою ніж нарахував Боржник. Крім того ПФУ зазначає іншу суму – 18 660 гривень 32 копійки. (https://www.pfu.gov.ua/2170600-pokaznyk-serednoyi zarobitnoyi-platy-za-2025-rik/), яку доречи беруть до розрахунку та підтверджені рішеннями суду у справі №420/29410/25 який є аналогічним територіальні ПФУ розраховують при нарахуванні пенсії, а розмір ПФУ – 18 660 гривень 32 копійки є середнім по Україні , який має бути застосований у даній справі для проведення перерахунку базового розміру пенсії на 01 березня 2025 рік з якого в подальшому з надання доплат має розраховуватися розмір індексації з урахуванням коефіцієнтів збільшення з 01 березня 2021 року, що не було зроблено Боржником. А тому зазначений звіт підлягає відхиленню
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 19 березня 2026 року прийнято звіт ГУПФ України в Херсонській області про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2025 року по справі №420/17169/25.
Встановлено ГУПФ України в Херсонській області новий строк подання звіту про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2025 року по справі №420/17169/25.
Зобов`язано ГУПФ України в Херсонській області у 90 денний строк з дати прийняття цієї ухвали подати до Одеського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2025 року по справі №420/17169/25.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування судового рішення (ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 19 березня 2026 року) в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що в той же час судом першої інстанції необґрунтовано підстави прийняття звіту а прийнято його з урахуванням надмірного формалізму та припущення судом щодо виконання рішення суду. В той же час в частині призначення нового строку де суд зазначив, що рішення не виконано та зобов`язав Боржника у 90 денний термін надати - послідовного розрахунку проіндексованої пенсії ОСОБА_1 на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2025 року по справі №420/17169/25, фактично спростовує виконання рішення суду та протирічить першої частині ухвали прийнятою з урахуванням припущення та надмірного формалізму, що у сукупності наявних обставин фактичного невиконання рішення суду ні у добровільному порядку так і не у порядку примусу за виконавчим провадженням є підставою для скасування ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 19 березня 2026 року в частині прийняття звіту так і в частині надання Боржнику 90 днів який є максимально встановлений процесуальним законом з врахування встановленого судового контролю, якою суд встановив 02 січня 2026 року який спливає 02 квітня 2026 року, що є не законим.
Враховуючи вище наведене можливо констатувати що ухвала Одеського окружного адміністративного суду щодо прийняття звіту ГУПФ України в Херсонській області від 20.03.2026 року у справі №420/17169/25 не відповідає вимогам закону та протирічить конституційнім принципам та в частині надання додатково строку 90 днів на продовження тривалості порушення майнового права протирічить розумному строку та не відповідає вимогам процесуального закону який визначає як максимальний строк на встановлення судового контролю до 90 днів. В той же час зазначена справа не є складною щодо здійснення Відповідачем своєчасного перерахунку та нарахування нового розміру пенсії який з урахуванням вимог Закону №1058- IV так і відповідного порядку щодо здійснення масового перерахунку де орган владних повноважень залучає додатково спеціалістів визначає строк в один місяць, який сплив з урахуванням набуття чинності 20 листопада 2025 року ще 20 грудня 2025 року, а тому враховуючи що боржник навмисно шляхом перешкод у виконанні рішення та надання невірного розрахунку не надання суду відповідних доказів перерахунку які визначені законом та нормативно- правовими актами як протокол перерахунку та розрахунок розміру пенсії та боргу на відповідну дату – 01 березня 2025 року який має відображати нарахування індексації шляхом послідовного застосування коефіцієнтів збільшення на яке потрібно до 1 години є свавільним та неправосудним який має ознаки дискримінації та покладання надмірного тягаря на слабку сторону позивача, яка знаходиться не на рівних умовах з органом владних повноважень, яка не поважає суд та усю судову владу, яка за своєю суттю неспроможна захистити своє рішення та з урахуванням встановленого процесуального інструменту як судовий контроль та заходи примусу як накладання штрафу та постановлення окремої ухвали з направлення до правоохоронного органу фактично є співучасником такого порушення що є підставою після закінчення процесуальної процедури національного захисту звернутися з відповідною заявою проти України до ЄСПЛ за порушення національним судом ст.13 Європейської Конвенції з захисту прав людини так і ст.1 Дванадцятого та Першого Протоколів до зазначеної Конвенції з прохання ЄСПЛ змінити процедури сатисфакції зі стягнення з України коштів на введення нового примусу як довічне позбавлення права на перетин кордону Держав Європейського Союзу та держав Шенгенської зони суддям національного суду та службовим особам Пенсійного Фонду України які свавільно під час війни порушують права громадян на соціальний захист та навмисно порушують Європейську Конвенцію з захисту прав людини та міжнародне право.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для встановлення ГУПФ України в Херсонській області нового строку для подання звіту про виконання рішення суду у справі №420/17169/25, що складає три місяці з дня отримання ГУПФ України в Херсонській області вказаної ухвали суду.
При цьому, представник позивача не погоджувався саме із розрахованим розміром пенсії на виконання рішення суду у цій справі.
Відтак, суд першої інстанції вважав за доцільне встановити відповідачу новий строк подання звіту про виконання рішення по цій справі у зв`язку із необхідністю надання послідовного розрахунку проіндексованої пенсії ОСОБА_1 на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2025 року по справі №420/17169/25.
Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-12, 14, 77, 382, 381-1, 382-1, 382-2, 382-3, 383 КАС України, Закону України "Про судоустрій та статус суддів".
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.
Частиною 1 ст. 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно ч.2 та ч.3 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом.
Відповідно до ч.2-3 ст. 14 КАС України постанови і ухвали суду в адміністративній справі, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.
Аналогічні положення містяться в ст. 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статтями 14, 370 КАС України.
З 19 грудня 2024 року набрав чинності Закон України від 21.11.2024 №4094-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення положень про судовий контроль за виконанням судових рішень" (далі – Закон №4094-ІХ), яким ст. 382 КАС України викладено у новій редакції, а КАС України доповнено ст.ст. 381-1, 382-1, 382-2, 382-3.
Згідно п.2 розд. ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №4094-ІХ справи у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цим Законом, розглядаються з урахуванням особливостей, що діють після набрання чинності цим Законом.
Відповідно ч.1 ст. 382-2 КАС України суд розглядає звіт суб`єкта владних повноважень про виконання судового рішення протягом десяти днів з дня його надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням сторін – у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду питання, не перешкоджає судовому розгляду.
Згідно з ч.ч.1-5 ст. 382-3 КАС України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку за правилами частини п`ятої статті 382-1 цього Кодексу. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.
Суд відмовляє у прийнятті звіту, якщо суб`єктом владних повноважень не наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, або заходи, які вживаються ним для виконання судового рішення, на переконання суду, є недостатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення.
Суд також відмовляє у прийнятті звіту, якщо звіт подано без додержання вимог частин другої та/або третьої статті 382-2 цього Кодексу.
У разі постановлення ухвали про відмову у прийнятті звіту суд накладає на керівника суб`єкта владних повноважень штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також додатково може встановити новий строк подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу або за власною ініціативою розглянути питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення.
Суд за клопотанням суб`єкта владних повноважень може зменшити розмір штрафу або звільнити від його сплати на підставі доказів, що підтверджують здійснення керівником такого суб`єкта владних повноважень дій, які спрямовані на виконання судового рішення та які, на переконання суду, на момент розгляду звіту є достатніми і вичерпними.
Якщо судове рішення стосується здійснення виплат (пенсійних, соціальних тощо), суд може зменшити розмір штрафу або звільнити від його сплати на підставі доказів, які підтверджують відсутність бюджетних асигнувань у суб`єкта владних повноважень та вжиття його керівником всіх необхідних заходів для встановлення таких бюджетних асигнувань, які, на переконання суду, на момент розгляду звіту є достатніми і вичерпними.
Відповідно ч.11 ст. 382-3 КАС України якщо суд прийняв звіт про виконання судового рішення, але суб`єктом владних повноважень відповідне судове рішення виконано не в повному обсязі, суд одночасно встановлює новий строк для подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу.
Згідно з приписами ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) в п.40 рішення у справі "Горнсбі проти Греції" вказав, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.
Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі "Піалопулос та інші проти Греції", пункт 68).
В рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004 року Європейський Суд з прав людини вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (п. 43).
У справі Сорінг проти Об`єднаного Королівства від 07.07.1989 Європейський суд визначив, що на державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили. Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст. 6 Конвенції. Поза сумнівом, вирішення справи в суді без невиправданого і необґрунтованого зволікання є запорукою ефективного захисту особою своїх прав. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвим, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням, зазначено в Концепції Пункт 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.
Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.
Як вбачається з матеріалів справи судом першої інстанції розглянуто звіт ГУПФ України в Херсонській області та зроблено висновок, що рішення виконане частково, а саме лише в частині здійснення перерахунку пенсії позивача.
Так, колегія суддів зазначає, що у рішенні ЄСПЛ ("Лелас проти Хорватії", П.74) зазначено, що державні органи, які не дотримуються законодавства і необхідні процедури, не повинні отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.
В свою чергу, у разі незгоди із незастосуванням при обрахунку пенсії позивача масових перерахунків, або незастосуванням окремих постанов Кабінету Міністрів України, так само як у разі незгоди із розрахунком розміру пенсії без врахування наведених обставин, позивач не позбавлений права оскаржити дії/бездіяльність пенсійного органу до суду із відповідним мотивуванням, про що неодноразово зазначалося судом.
Незгода з діями відповідача щодо розрахунку виплат пенсії є самостійною підставою для звернення до суду з адміністративним позовом, а поставлені позивачем в рамках судового контролю питання фактично стосуються незгоди з обрахунком пенсії, що може бути предметом нового адміністративного позову, проте не стосується судового контролю за виконанням рішення суду у межах даної справи.
Для висновку про неправомірність дій відповідача в цій частині суд повинен вдатися до оцінки нових доказів та правових підстав такого розрахунку розміру пенсії позивача під час проведення відновлення нарахування пенсії позивача, а також зважити доводи і аргументи обох сторін на підтримку своєю позиції, що є неможливим в порядку здійснення судового контролю, визначеного положеннями ст. 382 КАС України.
Як зазначалось у звіті про виконання рішення суду №2100-0902-7/4040 від 29 січня 2026 року з метою виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2025 року, залишеного без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2025 року, Головним управлінням у грудні 2025 року проведено перерахунок пенсії з 01 березня 2025 року з урахуванням показника середньої заробітної плати 16 626,39 грн (9118,81 грн х 1,11, х 1,14 х 1,197 х 1,0796 х 1,115). Розмір пенсії після проведеного перерахунку з 01 березня 2025 року склав 3 677,25 грн, у тому числі: 3 624,18 грн – основний розмір пенсії (9 118, 81 грн х 1,11 х 1,14 х 1,197 х 1,0796 х 1,115 х 0,56373 х 0,38667, де 0,56373 — індивідуальний коефіцієнт заробітку, 0,38667 — коефіцієнт страхового стажу за 38 років 8 місяців 13 днів); 53,07 грн — доплата за 3 роки понаднормативного стажу, ст. 28, ч.3 ст. 42 Закону (1 769,00 грн х 3%, де 1 769,00 грн — прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 01 грудня 2020 року відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік). З 01 квітня 2025 року пенсію перераховано з додаванням страхового стажу, який становить 38 років 09 місяців 25 днів. Розмір пенсії з 01 квітня 2025 року складає 3 685,03 грн.
При цьому, представник позивача не погоджується саме із розрахованим розміром пенсії на виконання рішення суду у цій справі.
Щодо вимог позивача про накладення на керівника ГУПФ України в Херсонській області штраф за невиконання рішення суду, то колегія суддів зазначає наступне.
Колегія суддів враховує, що ст. 382 КАС України надає суду право накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення суду, штраф за власною ініціативою.
Приписи процесуального законодавства щодо накладення на суб`єкта владних повноважень штрафу на невиконання рішення або неподання звіту не є імперативними, а дозволяють суду діяти на власний розсуд в питанні накладення штрафу.
Колегія суддів наголошує, що підставою для накладення штрафу є саме достовірно встановлене судом в ході судового засідання порушення законності та правопорядку, та лише за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього. При цьому, визначальною ознакою є саме не виконання рішення суду без поважних причин. Поважними можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником, та які не залежали від його волевиявлення.
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постанові від 23 квітня 2020 року у справі №560/523/19 зазначив, що переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи.
Це не повинно зумовлювати порушення основоположних засад адміністративного судочинства, зокрема, пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо. Такі засоби не можуть бути надмірними за визначених умов та не мають призводити до порушення прав, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.
Посилення судового контролю за виконанням судових рішень та наділення суду з цією метою правом накладати штрафні санкції визнається заходом для забезпечення конституційного права громадян на судовий захист.
Специфіка застосування штрафної санкції, полягає в тому, що вона накладається на керівника суб`єкта владних повноважень, яким не забезпечено виконання судового рішення та який є відповідальним за діяльність державного органу, який він очолює.
Можливість накладення штрафу розглядається не самостійно, а за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або у разі неподання такого звіту. Накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штрафу є мірою покарання, а тому можливість суду накласти такий штраф може бути реалізована лише за умови встановлення судом обставин, які свідчать про умисне невиконання рішення суду, недобросовісність у діях суб`єкта владних повноважень, які свідчать про ухилення останнього від виконання рішення суду.
Між тим, колегія суддів роз`яснює, що накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення суду, можливе або у разі ненадання звіту на виконання ухвали суду, або ненадання доказів, які свідчать про невжиття заходів, спрямованих на виконання рішення суду з моменту останнього встановлення строку надання звіту суб`єкта владних повноважень.
Колегія суддів враховує, що переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи. Це не повинно зумовлювати порушення основоположних засад адміністративного судочинства, зокрема, пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо. Такі засоби не можуть бути надмірними за визначених умов та не мають призводити до порушення прав, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10 лютого 2022 року у справі№160/13013/19.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) №303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Підсумовуючи, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про наявність підстав для встановлення ГУПФ України в Херсонській області нового строку для подання звіту про виконання рішення суду у справі №420/17169/25, що складає 90-денний строк з дня отримання ГУПФ України в Херсонській області вказаної ухвали суду.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини спірного питання та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 312, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328, 382 КАС України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 19 березня 2026 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 08 червня 2026 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.