КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2026 року м. Київ

Унікальний номер справи № 758/18167/25
Апеляційне провадження № 22-ц/824/10600/2026

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,
суддів - Євграфової Є.П., Саліхова В.В.,
за участю секретаря судового засідання - Марченка М.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 30 березня 2026 року, ухвалене під головуванням судді Петрова Д.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Громадської організації «Слідство.Інфо» про визнання дій протиправними та зобов`язання опублікувати відповідь, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив:
визнати протиправною відмову ГО «Слідство.Інфо» у задоволенні заяви ОСОБА_1 про реалізацію права на відповідь від 24.10.2025 року;
зобов`язати ГО «Слідство.Інфо» опублікувати на ютуб-каналі ІНФОРМАЦІЯ_1  відео, в якому зачитати відповідь ОСОБА_1 ;
зобов`язати ГО «Слідство.Інфо» опублікувати в описі відео «ІНФОРМАЦІЯ_1» (ІНФОРМАЦІЯ_1) на ютуб-каналі ІНФОРМАЦІЯ_1  інформацію про те, що надана відповідь ОСОБА_1 і надати посилання на опубліковане відео;
стягнути судові витрати (а.с. 1-7).
На обґрунтування позову вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_1 о 08год. 00 хв. на ютуб-каналі «Слідство.Інфо» «Розслідування, репортажі, викриття» було розміщено репортаж під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1». Автором репортажу є журналістка «Слідство.Інфо» ОСОБА_2 , про що зазначено у відео. 
Доменне ім`я: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 
Посилання: ІНФОРМАЦІЯ_1.
На думку позивача це відео містить такі відомості, які викладені неповно та неточно, що впливає на ділову репутацію позивача, як посадової особи місцевого самоврядування, депутата міської ради, юриста та адвоката.
Зокрема, 1. на 56 секунді відео журналістка каже, що «Повномасштабне вторгнення - не привід позбавляти себе розкоші літати на власному літаку». 
На думку сторони позивача, теза є неповною та неточною, і сформульована із застосуванням слова «розкіш» таким чином, щоб викликати негативну реакцію глядача щодо позивача, що посягає на його ділову репутацію. Проте, за три перші роки повномасштабної війни на літаку, яким частково володіє сім`я позивача, він літав 3,8 години, в тому числі, по роботі, а інше - у свій вільний час, що не відповідає акцентам, які були розставлені у репортажі.
2. На 1 хвилині 42 секунді відео журналістка вказує, що «про своє захоплення та подорожі приватним літаком ОСОБА_1 багато розповідав на власному ютуб-каналі», після чого йдуть кадри з відео, розміщеного на ютуб-каналі « ІНФОРМАЦІЯ_3 », російською мовою.
Насправді про авіацію позивач розповідав не тільки на вказаному каналі, але й на україномовному ютуб-каналі «Пілотний випуск», а також соціальній мережі Facebook на власній сторінці.
3. Як вказує автор матеріалу - «літак здіймається у повітря тільки під час моїх відряджень» (2 хвилина 45 секунда - 2 хвилина 54 секунда), що, на думку сторони позивача є неточною та неповною інформацією, подача якої в такому вигляді негативно впливає на його ділову репутацію.
Журналістці були надані чіткі пояснення, що літак використовується, в тому числі, для підтримки льотних навичок пілотами, що уповноважені іншими співвласниками, та регулярно переганяється на сервіс. Польоти на висотах до 1-2 кілометрів в Європі не потребують ввімкнення транспондеру, польоти в контрольованому просторі, який визначається по висоті, чи зонами на карті - потребують, тому журналістка бачить лише частину польотів, в тому числі, всі польоти на сервіс та у зворотному напрямку.
При цьому, автор матеріалу помилково асоціює всі польоти літака, записані на сигналах транспондера, лише з польотами позивача, як одного зі співвласників, помилково вважає, що лише власники можуть літати на літаку.
4. Епізод (3 хвилина 5 секунда - 3 хвилина 19 секунда), в якому йдеться про те, що «з 28 квітня по 9 травня 2025 року міський голова Дніпра відрядив свого секретаря до Варшави для зустрічі з представниками інженерної компанії. Втім, здається, до Варшави посадовець добрався лише 7 травня», на думку сторони позивача подано неточно, і така неточність може викликати у глядача думки про те, що виконання завдань відрядження почалося набагато пізніше початкової дати відрядження.
Насправді, в ніч на 28 квітня 2025 року позивач прибув до Варшави, а вже в першій половині дня була перша робоча зустріч з керівництвом та працівниками компанії, уповноваженої виконувати функцію Інженера у проекті завершення будівництва метрополітену.
5. Епізод на відео (10 хвилина 31 секунда - 13 хвилина 20 секунда) при розмові з дружиною позивача і подальший коментар «За словами дружини, вони вклали близько 100 тисяч доларів США, за словами ОСОБА_1 - лише 30».
У матеріалі з незрозумілих причин було підраховано витрати на дольову участь та вартість літака в цілому, що є неточністю. Внаслідок такої неточності фактично подається інформація про розбіжність в інформації від дружини та чоловіка, що створює у глядача відчуття неправдивої інформації.
6. В епізоді (11 хвилина 10 секунда - 12 хвилина), де експертка та журналістка дивляться декларацію за 2019 рік, йдеться про те, що «мав би витратити $10 тис. на навчання, або більше, якщо цей літак він орендує, він має сплачувати за оренду і має сплачувати за паливо. Тому дійсно цей період для нас таки доволі сумнівний в тому, що чи дійсно у них вистачало коштів на те, що б відкласти всю ту готівку?».
Обговорювалась інформація виключно щодо доходу одного з членів сім`ї за 2019 рік, і не вказувалось задекларована сума заощаджень в цілому. Щодо неточності цієї інформації - позивач вперше почав користуватись літаком влітку 2020 року, тому витрат на користування та заправку літака у 2019 році не було. Навчання продовжувалось кілька років, тому сума була пропорційно розподілена. Декларація свідчить, що на кінець 2019 року сім`я заробила більше 30 000 доларів США в еквіваленті, але заощадження впали більше ніж на 5 000 доларів США, до $173,2 тисяч порівняно з $178,5 у попередньому році, що дозволяє вважати суми, вказані у декларації, достовірними, з урахуванням витрат, в тому числі, на навчання. Водночас, зазначена неповнота та неточна інформація викликає у глядача враження про відсутність достатніх коштів, і спонукає глядача думки про неправомірне походження коштів.
14.10.2025 року позивач спробував реалізувати своє право на відповідь та направив на електронну адресу, адресу реєстрації та адресу, за якою здійснюється редакційний контроль «Слідство.Інфо», заяву про реалізацію права на відповідь. Відповідь, обсягом 680 слів, була додана до заяви.
Тобто, позивач вирішив скористатись своїм правом на висвітлення власної точки зору щодо поширеної стосовно нього інформації, і обрав саме «право на відповідь» як спосіб захисту.
Однак, відповідачем було розглянуто вищевказану заяву про реалізацію права на відповідь та за результатами розгляду відмовлено у її задоволенні. Відмова обґрунтована тим, що у своїй заяві про реалізацію права на відповідь позивач не спростував інформацію, зазначену у відео, або ця інформація є оціночним судженням, припущенням журналістки та аналітика, а також посиланням на п. 1 ч. 7 ст. 43 Закону України «Про медіа».
Вказував, що позивач не мав на меті спростувати подану відповідачем у відео інформацію, а лише уточнити чи доповнити її, вимагаючи реалізації права на відповідь (а.с. 1-7).
18.12.2025 року від представника ГО «Слідство.Інфо» - адвокат Максименюк О.М. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання просила відмовити в задоволенні позовних вимог (а.с. 35-40).
В обґрунтування зазначала, що позивач стверджує, що позивач обмежився загальною констатацією того, що спірний відеосюжет є неповним та неточним, тому такі відомості впливають на ділову репутацію позивача, як посадової особи місцевого самоврядування, депутата міської ради, юриста та адвоката. Однак, не навів жодних доказів, що такі факти мають або мали місце.
Крім того, закон чітко встановлює, що реалізувати права на відповідь можна лише щодо недостовірної інформації, а не будь-якої інформації. У заяві на реалізацію права на відповідь позивач не надав жодних доказів, або обґрунтувань, що поширена інформація не відповідає дійсності, де-які висловлювання про наявність яких стверджує позивач взагалі відсутні у сюжеті, інші є оціночними судженнями та думкою журналіста не містять тверджень про факти, що і стало підставою для відмови (а.с. 35-40).
22.12.2025 року від позивач ОСОБА_1 надійшла до суду відповідь на відзив, в якій останній підтримував позовні вимоги (а.с. 49-50).
06.01.2026 року від представника відповідача на адресу суду надійшли письмові заперечення на відповідь на відзив, в яких остання просила відмовити в позові (а.с. 52-54).
Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 30 березня 2026 року позов ОСОБА_1 до ГО «Слідство.Інфо» про визнання дій протиправними та зобов`язання опублікувати відповідь - залишено без задоволення (а.с. 69-81). 
Не погодившись з рішенням районного суду, 14 квітня 2026 року представник ОСОБА_1 - адвокат Селін Д.А. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю (а.с. 86-87).
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначав, що судом невірно визначене порушене право та зміст правовідносин, які виникли між позивачем та відповідачем.
Відповідач прийняв рішення про відмову у публікації, посилаючись на ч. 7 ст. 43 Закону України «Про медіа», яка передбачає підстави для відмови у публікації спростування, і не містить жодної підстави для відмови у публікації відповіді, про яку просив позивач.
Суд першої інстанції погодився з тим, що відповідач правомірно застосував ч. 7 ст. 43 Закону України «Про медіа», що не відповідає змісту зазначеної у статті норми , тобто судом порушено норми матеріального права, викладені у ст. 277 ЦК України, ст. 10 Європейської Конвенції, ст. 1, п.п. 3,6,7 ст. 43 Закону України «Про медіа» (а.с. 86-87, 99-101).
09 червня 2026 року, тобто у строк визначений ухвалою Київського апеляційного суду від 25 травня 2026 року, представником ГО «Слідство.Інфо» - адвокатом Максименюк О.М. в системі Електронний суд поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому представник просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги (а.с. 114, 121-129).

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 , його представники - адвокат Селін Д.А., адвокат Шадрін О.С. підтримали скаргу і просили її задовольнити. Представник відповідача ГО «Слідство.Інфо» - адвокат Максименюк О.М. заперечувала проти задоволення апеляційної скарги і просила залишити її без задоволення, оскаржуване рішення без змін (а.с. 154).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 о 8 годині 00 хвилин на ютуб-каналі «Слідство.Інфо» «Розслідування, репортажі, викриття» було розміщено репортаж під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1». Автором репортажу є журналістка «Слідство.Інфо» ОСОБА_2, про що зазначено у відео. 
Доменне ім`я: ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Посилання: ІНФОРМАЦІЯ_1.
14.10.2025 позивач направив на електронну адресу, адресу реєстрації та адресу, за якою здійснюється редакційний контроль «Слідство.Інфо» заяву про реалізацію права на відповідь, в якій останній зазначив, що репортаж містить відомості, які викладені неповно, неточно, впливають на його ділову репутацію, як посадової особи місцевого самоврядування, юриста та адвоката у зв`язку з чим просив розмістити відповідь, у порядку, передбаченому Законом України «Про медіа». До заяви долучив відповідь (а.с. 22-23).
Листом від 31.10.2025 вих. № 31102025-1 відповідачем ГО «Слідство. Інфо» позивачу було відмовлено у задоволенні заяви щодо реалізації права на відповідь (а.с. 17-19) та зазначено наступні підстави такої відмови:
Аргумент щодо неточності та неповноти використання слова «розкіш» у висловлюванні «Повномасштабне вторгнення - не привід позбавляти себе розкоші літати на власному літаку», на думку сторони відповідача не може братися до уваги, оскільки є оціночним судженням, тому не може містити в собі недостовірну інформацію, оскільки спростування підлягають факти.
Аргумент щодо неточності та неповноти висловлювання «про своє захоплення та подорожі приватним літаком ОСОБА_1 багато розповідав на власному ютуб-каналі», не відповідає дійсності, оскільки у вказаному висловлювані мова йде про наявність каналу, а не мову на якій він ведеться і не спростовує факту наявності у ОСОБА_1 цього ютуб-каналу, отже, на думку сторони відповідача інформація достовірна і точна.
Аргументи, наведені, у заяві не спростовують інформацію про використання ОСОБА_1 літака Європою під час службових відряджень.
Аргумент, щодо неточності та неповноти висловлювання «з 28 квітня по 9 травня 2025 року міський голова Дніпра відрядив свого секретаря до Варшави для зустрічі з представниками інженерної компанії. Втім, здається, до Варшави посадовець добрався лише 7 травня» не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_1 сам підтверджує що був у Варшаві 28 травня 2025 року. Щодо висловлювання «Втім, здається, до Варшави посадовець добрався лише 7 травня» не містить твердження про той факт, що він прибув до Варшави 7 травня, а є лише припущенням автора матеріалу, що до Варшави Ви добрались 7 травня, отже не може бути спростоване оскільки є оціночним судженням, яке не підлягає спростуванню.
Аргумент щодо неповноти та неточності висловлювання «За словами дружини, вони вклали близько 100 тисяч доларів США, за словами ОСОБА_1 - лише 30» також не знайшов свого підтвердження, оскільки переказом журналісткою слів ОСОБА_1 та його дружини.
Щодо висловлювання «мав би витратити $10 тисяч на навчання або більше. Якщо цей літак він орендує, то має сплачувати за оренду і паливо. Тому дійсно цей період доволі сумнівний у тому, чи дійсно і них [подружжя ОСОБА_6 ] вистачало коштів на те, щоб відкласти всю ту готівку» то вказане висловлювання є особистою думкою аналітика ГО «Центр протидії корупції» ОСОБА_7 , яка робить певні припущення на підставі аналізу декларації ОСОБА_1 , що перебуває у публічному (відкритому) просторі. Оціночні судження не можуть бути спростовані, оскільки не можуть бути перевірені на предмет їхньої достовірності(а.с. 17-19).

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством (ч. 1 ст. 201 ЦК України).
Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (ч. 1 ст. 277 ЦК України).
Згідно із ч. 1 ст. 43 Закону України «Про медіа» особа, яка вважає, що суб`єктом у сфері аудіовізуальних, друкованих або онлайн-медіа щодо неї було поширено відомості, які не відповідають дійсності (викладені неповно чи неточно) та принижують її честь, гідність чи ділову репутацію, має право вимагати спростування недостовірної інформації або реалізації права на відповідь.
Відповідно до частин 2, 3, 4 ст. 43 Закону України «Про медіа» заяву про спростування або реалізацію права на відповідь має бути подано упродовж 20 днів з дня поширення відповідної інформації. 
Заява про спростування або реалізацію права на відповідь має містити інформацію про заявника та його контактні дані, посилання на відповідну програму чи публікацію, що є предметом заяви, зокрема назву, дату та час оприлюднення (для онлайн-медіа - також електронну адресу), перелік тверджень та відомостей, які заявник вважає такими, що не відповідають дійсності, обґрунтування щодо недостовірності поширених відомостей та заподіяної шкоди честі, гідності чи діловій репутації особи. До заяви про спростування або реалізацію права на відповідь заявник відповідно повинен додати спростування або відповідь. Заяву про спростування має бути направлено за підписом заявника за адресою місцезнаходження суб`єкта у сфері медіа, яка зазначена в Реєстрі, або за кваліфікованим електронним підписом заявника на електронну адресу суб`єкта у сфері медіа, яка зазначена в Реєстрі.
Обсяг спростування або відповіді має бути достатнім для донесення позиції заявника і не може перевищувати обсяг поширеної інформації. У разі якщо обсяг спростування або відповіді перевищує обсяг поширеної інформації чи спростування або відповідь не обмежується коментуванням інформації, яку заявник вважає недостовірною, суб`єкт у сфері аудіовізуальних, друкованих або онлайн-медіа має запропонувати заявнику скоротити або змінити спростування або відповідь. Скорочення чи інші зміни у спростуванні або відповіді, поданих заявником, без його згоди не допускаються.
Згідно з ч. 6 ст. 43 Закону України «Про медіа»,суб`єкт у сфері аудіовізуальних, друкованих або онлайн-медіа має право відмовити в поширенні спростування або відповіді у таких випадках: обсяг спростування або відповіді, який вимагає поширити заявник, перевищує обсяг поширеної інформації, а заявник відмовився скорочувати спростування або відповідь до обсягу, визначеного частиною четвертою цієї статті, або не відповів на таку пропозицію суб`єкта у сфері медіа; інформація, яку вимагає поширити заявник, виходить за межі предмета, щодо якого надається спростування або відповідь, не обмежується спростуванням та/або коментуванням інформації, яку заявник вважає недостовірною, а заявник відмовився змінювати спростування або відповідь чи не відповів на таку пропозицію суб`єкта у сфері медіа; спростування або відповідь містить висловлювання, що розпалюють ворожнечу чи ненависть, або іншу інформацію, поширення якої заборонено відповідно до чинного законодавства України; поширення спростування або відповіді може призвести до порушення прав третіх осіб та/або пред`явлення правових вимог до суб`єкта у сфері аудіовізуальних, друкованих або онлайн-медіа з боку третіх осіб у судовому порядку; якщо мова спростування або відповіді є іншою, ніж державна мова або мова інформації, щодо якої подається спростування або відповідь; спростування або відповідь містить інформацію, що ображає честь, гідність ділову репутацію медіа або його працівників; порушено строки, визначені частиною другою цієї статті; поширена інформація не стосується заявника; заява не містить інформації, зазначеної у частині третій цієї статті.
Відповідно до ч. 7 ст. 43 Закону, встановлено, що крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті, суб`єкт у сфері аудіовізуальних, друкованих або онлайн- медіа має право відмовити в поширенні спростування з наданням обґрунтованої письмової відповіді, якщо: 
1) поширена інформація є оціночними судженнями або він має достатні докази того, що поширена ним інформація відповідає дійсності, достатньо повно та точно відображає факти, про які йдеться
2) поширена інформація є дослівним або у переказі без спотворення суті відтворенням публічних виступів або повідомлень, публічної інформації державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб;
3) поширена інформація є дослівним відтворенням матеріалів, поширених іншим зареєстрованим медіа або медіа, щодо якого не існує вимог обов`язкової реєстрації, за наявності інформації про осіб, що здійснюють редакційний контроль, їх місцезнаходження та діючі контакти з посиланням на таке медіа.
Згідно пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідно до статей 94, 277 ЦК фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідокпоширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. 
При цьому суди повинні враховувати такі відмінності: а) при спростуванні поширена інформація визнається недостовірною, а при реалізації права на відповідь - особа має право на висвітлення власної точки зору щодо поширеної інформації та обставин порушення особистого немайнового права без визнання її недостовірною; 
б) спростовує недостовірну інформацію особа, яка її поширила, а відповідь дає особа, стосовно якої поширено інформацію. 
Згідно з положеннями статті 277 ЦК обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право 
подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач 
повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також 
те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права (п. 18 вищевказаної Постанови).
Так, звертаючись до суду з вказаним позовом, посилався на те, що ним відповідно до положень ст. 43 Закону України «Про медіа» було подано заяву на реалізацію права на відповідь до ГО «Слідство.Інфо» щодо сюжету, який було розміщено ІНФОРМАЦІЯ_1 о 08 год. 00 хв. на ютуб-каналі «Слідство.Інфо» «Розслідування, репортажі, викриття» під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1» (посилання: ІНФОРМАЦІЯ_1). Проте, ГО «Слідство.Інфо» було відмовлено у задоволенні такої заяви. Позивач вважав таку відмову незаконною, оскільки вона прийнята з підстав, які не передбачені законодавством України, і свідчить лише про небажання редакції надати можливість глядачам ознайомитись з іншою точкою зору щодо відомостей, які зазначені у відео. Відмова обґрунтована тим, що у своїй заяві про реалізацію права на відповідь позивач не спростував інформацію, зазначену у відео, або ця інформація є оціночним судженням, припущенням журналістки та аналітика, а також посиланням на п. 1 ч. 7 ст. 43 ЗУ «Про медіа».
Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, вказував, щоЗакон чітко встановлює, що реалізувати права на відповідь можна лише щодо недостовірної інформації, а не будь-якої інформації. У заяві на реалізацію права на відповідь позивач не надав жодних доказів, або обґрунтувань, що поширена інформація не відповідає дійсності, де-які висловлювання про наявність яких стверджує позивач взагалі відсутні у сюжеті, інші є оціночними судженнями та думкою журналіста не містять тверджень про факти, що стало і підставою для відмови.
Перевіривши матеріали справи, дослідивши надані сторонами докази, а також зміст заяви на реалізацію права на відповідь та відмову відповідача у задоволенні такої заяви, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач, дотримавшись положень ст. 43 Закону України «Про медіа», правомірно відмовив позивачу у задоволенні його заяви на реалізацію права на відповідь.
У заяві на реалізацію права на відповідь позивач не надав жодних доказів, або обґрунтувань, що поширена інформація не відповідає дійсності, де-які висловлювання про наявність яких стверджує позивач взагалі відсутні у сюжеті, інші є оціночними судженнями та думкою журналіста не містять тверджень про факти,  що стало і підставою для відмови
Суд першої інстанції вірно звернув увагу, що відповідно до статті 10 Кодексу етики українського журналіста «Точки зору опонентів, журналістка ГО «Слідство.Інфо» та авторка вказаного відеосюжету ОСОБА_2 перед публікацією матеріалу звернулася до Позивача за коментарем. У спірному відеосюжеті було представлено позицію Позивача, а саме на відео зафіксовані пояснення та коментарі самого ОСОБА_1 , відтворені зокрема розлогі його доводи і відповіді на запитання щодо перельотів, використання літака іншими особами та грошових коштів, які були витрачені на його придбання та участі кожного із власників. Зокрема, кілька блоків відповіді:
Перший блок «ОСОБА_1: Потрібно зрозуміти, що мені, як пілоту, потрібно з якоюсь періодичністю мати льотний досвід, це по-перше. По-друге, я, наприклад, продовжував пілотську ліцензію. Для цього також потрібно літати, ну і не втрачати навики».
Другий блок «ОСОБА_1: Дивіться, насправді треба зрозуміти, що коли ми працюємо, так? Ми працюємо, відпрацьовуємо якісь зустрічі, все інше. Якщо в мене є там вільний час, я можу політати, звичайно, я політаю», надав розлогі відповіді. Ця позиція викладена повністю, без скорочень та коментарів.
Третій блок «ОСОБА_1: Ну, ми на вартість літака, яка останнім, ну, тобто, якщо ми кажемо про якусь останню вартість, 85 000 чи євро чи доларів, зараз я не згадаю, як воно було. Журналістка: чому не вказували ціну в декларації, вартість з цього літака? ОСОБА_1: Ну, тому що то тому що не було фактичної ціни, там написано дату на дата на час там умовно купівлі чи дата на дату останньої оцінки.
Не було останньої оцінки, не було купівлі. Журналістка: Але ви віддали близько 30,000 доларів, ви кажете? ОСОБА_1: Ну, умовно, так. Прийняв участь тобто це можливість там за невеликі кошти, мати можливість літати на літаку. Це абсолютно нормально.»
Четвертий блок «Журналістка: ОСОБА_1 , а чи відомо вам коли ось ця компанія у якої 70% власності придбала цей літак? ОСОБА_1: Наскільки я пам`ятаю, десь в 19-му році. Журналістка: ми дізналися, що власницею цієї компанії з 18-го року є ваша сестра ОСОБА_10 . ОСОБА_1: Ну, будемо казати, що якраз це одні з партнерів, які можуть там цим користуватись. Журналістка: Тобто ваша сестра теж пілот? ОСОБА_1: Ні, вона не пілот, але умовно її чоловік хотів вчитися, літати і займатись тим всім. Журналістка: Ага, а підкажіть тоді, будь ласка, це сестра за свої кошти купувала ось ту частину літака, 70%? ОСОБА_1: Ну, я припускаю так, що так. Журналістка: Чи її чоловік? ОСОБА_1: Це, я думаю, сімейні справи. Журналістка: Чи, можливо, ви їй дали гроші? ОСОБА_1: Ні, я не давав їй гроші, бо вона не бідна людина. Журналістка: А чим вона займається якщо не таємниця? ОСОБА_1: Вона працює в банку, чоловік працює працював в Гуглі, зараз працює в Нетфлікс.»
П`ятий блок «Журналістка: І все ж таки, ОСОБА_1 , ми бачимо, що здебільшого літак літає тоді, коли у вас якесь відрядження за кордон. В інший час ним ніхто не користується. ОСОБА_1: Коли, умовно, приймалося рішення про дольову купівлю літака, в одного, в однієї людини була планерна ліцензія, інша людина займалася на курсах пілотування. Людина, яка має планерну ліцензію. ліцензію. А-а-а, наразі не змогла її конвертувати в пілотську ліцензію, але має друзів, з якими може літати. Людина, яка вчилася, так само не отримала ліцензію, але має друзів, з якими може літати. Відповідно, якщо вони хочуть літати, вони літають. Але потрібно зрозуміти, що, ну, я є таким драйвером, який каже, що хлопці, давайте збиратись. Але Вони то можуть літати, але вони чомусь не літають. Журналістка: Просто це доводить до таких підводить до таких висновків, розумієте, що користуєтесь літаком тільки ви, а власність лише 30% у вашої дружини. ОСОБА_1: Так. Ну, тобто розходи на всіх, а користування умовно. Всі мають можливість користуватися. Дивіться, я планую, можливо, з урахуванням такої позиції. В нас вже є домовленість, що ми будемо викупати далі, але поки ця домовленість знову ж таки не реалізована. То мені потрібно там знайти кошти і віддавати людям. Відповідно, я потім буду декларувати далі. 100%. Відповідно, користування і власності.»
Отже, журналістка надала можливість позивачу прокоментувати усі питання, які становили суспільний інтерес та висвітила точку зору позивача шляхом відтворення його відео-пояснень висловлених самим позивачем ОСОБА_1 ..
Крім позиції самого Позивача у відеоматеріалі висвітлено і точку зору дружини позивача ОСОБА_11 наступного змісту:
«Журналістка: Я так розумію, що це було спільно ухвалене рішення, але все ж таки, скільки це коштувало? ОСОБА_11 : Мені здається, десь 25-30 000 доларів, бо він був в дуже поганому стані і його потім довелося ще ремонтувати. Журналістка: А повністю літак скільки коштував? ОСОБА_11 : Ну, я ж кажу, десь 25-30 30 000….А після цього ремонту ви маєте на увазі? Журналістка: Так, так. ОСОБА_11: Ну, десь, мабуть, 70-80. Журналістка: Теж тисяч, да? Доларів, мається на увазі? ОСОБА_11: Так.»
У відповіді на лист про реалізацію права на відповідь від 24.11.2025 року відповідач обґрунтував чому інформація, яку позивач вважає, що була подана неповно та неточно не є такою, а саме:
1. На 56 секунді відео «Повномасштабне вторгнення - не привід позбавляти себе розкоші літати на власному літаку», підтверджується Позивачем і в коментарі, який є в тексті відео: «Дивіться, насправді треба зрозуміти, що коли ми працюємо, так? Ми працюємо, відпрацьовуємо якісь зустрічі, все інше. Якщо в мене є там вільний час, я можу політати, звичайно, я політаю.» і у його заяві від 24.11.2025 року з посиланням на кількість польотів відповідно до логбук пілота.
2. На 1 хвилині 42 секунді відео «про своє захоплення та подорожі приватним літаком ОСОБА_1 багато розповідав на власному ютуб-каналі», вказана інформація є достовірною, підтверджується відео розміщеного на Youtube каналі позивача та самим позивачем.
3. Як вказує автор матеріалу - "літак здіймається у повітря тільки під час моїх відряджень" (2 хвилина 45 секунда - 2 хвилина 54 секунда). Вказане висловлювання взагалі відсутнє в сюжеті, який було досліджено судом.
4. Епізод (3 хвилини 5 секунд - 3 хвилини 19 секунд ) висловлювання «з 28 квітня по 9 травня 2025 року міський голова Дніпра відрядив свого секретаря до Варшави для зустрічі з представниками інженерної компанії. Втім, здається, до Варшави посадовець добрався лише 7 травня».
Вказані висловлювання не були спростовані позивачем, крім того він не заперечував факт перебування у відрядженні з 28 квітня по 09 травня 2025 року. Щодо висловлювання «Втім, здається, до Варшави посадовець добрався лише 7 травня» не містить твердження про той факт, що він прибули до Варшави 7 травня, а є лише припущенням авторки матеріалу, що до Варшави він міг добратися 7 травня, отже не може бути спростоване оскільки є оціночним судженням, яке не підлягає спростуванню.
5. Епізод (10 хвилини 31 секунд - 13 хвилини 20 секунд) висловлювання «За словами дружини, вони вклали близько 100 тисяч доларів США, за словами ОСОБА_1 - лише 30» подано неточно та намагаєтеся пояснити значення слів зроблених Вашою дружиною, зокрема «Мені здається, вартість, десь $25-30 тис.», що мова йшла про витрати Вашої сім`ї на дольову участь у літаку, та вартість літака після ремонту десь $70-80 тис.
Спірне висловлювання є оціночним судженням, зробленим журналісткою на підставі інформації отриманої від Вашої дружини та Вас, і не спростовується у заяві. Зокрема, процитовано Вашу дружину «Мені здається, десь $25-30 тис., бо він був у дуже поганому стані і його потім довелося ще ремонтувати. Після ремонту десь $70-80 тис.» та Ваш коментар «Якщо ми кажемо про якусь останню вартість, 85 тисяч доларів чи євро, зараз я не згадаю, як воно було. Не вказував вартість у декларації, тому що там не було фактичної ціни. Не було остаточної оцінки». На уточнююче запитання журналістів, чи йдеться про $30 тис., ОСОБА_1 відповів ствердно: «Умовно, так. Взяв участь… Тобто це можливість за невеликі кошти мати можливість літати на літаку. Це абсолютно нормально». Отже, інформація подана повно та достовірно.
6. Епізод (11 хвилини 10 секунд - 12 хвилини) висловлювання, належать експерту «мав би витратити $10 тис. на навчання, або більше, якщо цей літак він орендує, він має сплачувати за оренду і має сплачувати за паливо. Тому дійсно цей період для нас таки доволі сумнівний в тому, що чи дійсно у них вистачало коштів на те, щоб відкласти всю ту готівку?».
Вказане висловлювання є відтвореною відповідачем ГО «Слідство.Інфо» відеосюжетом - особистою думкою аналітика ГО «Центр протидії корупції» ОСОБА_7, яка не є відповідачем у цій справі і вимог до неї у цій справі позивач не заявляв.
Стаття 10 Конвенції захищає право журналістів розголошувати інформацію, яка становить громадський інтерес, за умови, що вони діють сумлінно та використовують перевірену фактичну базу; та надають «достовірну та точну» інформацію, як того вимагає журналістська етика. (Рішення у справі «Ліндон, Очаковський Лоуренс і Джулай проти Франції» (Lindon, Otchakovsky Laurens and July v. France) [ВП], заяви №№ 21279/02 136448/02, п. 67, ECHR 2007, і «Педерсен Баадсгаард проти Данії» (Pedersen and Baadsgaard v. Denmark) [ВП], заява № 49017/99, п.78, ECHR 2004X1).
Повідомлення новин, засноване на інтерв`ю або відтворенні висловлювань інших осіб, відредагованих чи ні, становить один з найбільш важливих засобів, за допомогою яких преса може відігравати свою важливу роль «сторожового пса суспільства» (рішення у справі «The Observer and The Guardian v. The United Kingdom», від 26 листопада 1991 року, п. 59, Series А no. 216).
У таких справах слід розрізняти ситуації, коли такі висловлювання належали журналісту, і коли були цитатою висловлювання іншої особи, оскільки покарання журналіста за участь у розповсюдженні висловлювань інших осіб буде суттєво заважати пресі сприяти обговоренню питань суспільного значення та не повинно розглядатись, якщо для іншого немає винятково вагомих причин.
Українське законодавство надає журналістам імунітет від цивільної відповідальності за дослівне відтворення матеріалу. Суд звертає увагу на те, що це положення у загальному плані відповідає його підходу до свободи журналістів поширювати висловлювання, зроблені іншими (рішення від 23 вересня 1994 року у справі «Йерзільд проти Данії» (Jersild v. Denmark), п. 35, Series А, № 298 та рішення у справі «Тома проти Люксембургу» (Thoma v. Luxembourg), заява № 38432/97, п. 62, ECHR 2001-III).
Преса відіграє істотну роль у демократичному суспільстві. І хоча вона не може переступати певні межі, зокрема, щодо репутації, тим не менш, її обов`язком є передавати у спосіб, сумісний із її обов`язками та відповідальністю, інформацію та ідеї з усіх питань суспільного інтересу. Не тільки на неї покладається завдання передавати таку інформацію та ідеї; громадськість також має право їх отримувати.
Стаття 10 Конвенції захищає не лише суть висвітлених ідей та інформації, але також і форму, в якій вони надаються. Журналістська свобода також включає можливість перебільшень або навіть провокацій.
Пункт 2 статті 10 Конвенції майже не надає можливостей для обмеження свободи вираження поглядів, коли йдеться про питання, які становлять суспільний інтерес.
Зазначені висновки викладені в Постанові Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 188/1367/15-ц (провадження № 61-6766св18).
Суд також повинен враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998 року) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя.
Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).
У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.
У зв`язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.
Позивач ОСОБА_1 - відомий в Україні політичний діяч, є публічною особою, тому відкритий для суворої критики і пильного нагляду громадськості й межа допустимої критики щодо такої особи є значно ширшою. Поширений відповідачем ГО «Слідство.Інфо» відеосюжет де сам позивач ОСОБА_1 надає журналісту відповіді і пояснення, разом із коментарями журналіста ГО «Слідство.Інфо», авторки вказаного відеосюжету - ОСОБА_2 містить оціночні судження стосовно діяльності позивача як політичного діяча, секретаря Дніпровської міської ради, що підтверджується проявом інтересу до особи позивача та його діяльності з боку журналістів. 
Отже, посилання позивача на порушення статті 10 Європейської конвенції з прав людини, з огляду на висновки Європейського суду з прав людини у справах «Мельничук проти України» (№ 28743/03 рішення від 05.07.2005 року) та «EdicionesTiempo S.A. vs Spaine» (12 липня 1989, 13010/87) колегія суддів визнала неспроможними та відхилила.
При цьому, у справі «EdicionesTiempo S.A. vs Spaine» (12 липня 1989, 13010/87), журнал Tiempo опублікував статтю в якій, посилаючись на звіт, підготовлений аудіторами, стаття повідомляла про серйозні порушення у управлінні державною компанією Mercorsa, яка спеціалізувалась на збуті сільськогосподарської продукції. ОСОБА_15 - колишній директор компанії - визнавався головним відповідальним за ситуацію, що характеризувалась ризикованими інвестиціями, нереалістичним менеджментом та величезним дефіцитом (80 мільйонів французьких франків), прихованим завдяки нецільовому використанню державних субсідій.
Тобто обставини справ переглянутих ЄСПЛ не є релевантними цій справі яка переглядається судом апеляційної інстанції, зокрема, на відміну від справи ЄСПЛ де необхідність надання відповіді обґрунтувалась необхідністю спростування доводів друкованої статті журналіста у журналі (тверджень щодо порушень до яких мав причетність заявник чи допущених останнім), відповідач ГО «Центр протидії корупції», автор вказаного відеосюжету ОСОБА_2 перед публікацією матеріалу звернулася до Позивача за коментарем. У спірному відеосюжеті було представлено позицію позивача, зокрема зафіксовані на відео доводи і пояснення самого ОСОБА_1 , розлогі відповіді позивача на запитання щодо перельотів, використання літака іншими особами та грошових коштів, які були витрачені на його придбання та участі кожного із власників.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків, а зводяться до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції була надана належна оцінка.
Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргуОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
Рішення Подільського районного суду міста Києва від 30 березня 2026 року-залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 03 липня 2026 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

Є.П. Євграфова

В.В. Саліхов