ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/16760/25	Головуючий у 1-й інстанції Стельмащук П.Я. 	
Провадження № 22-ц/817/654/26 	Доповідач - Костів О.З.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Костів О.З. 
суддів -  Гірський Б. О., Храпак Н. М., 
розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників цивільну справу №607/16760/25 за апеляційною скаргою дочірнього підприємства «Газпостач» товариства з обмеженою відповідальністю «Тернопільміськгаз» на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 березня 2026 року (ухвалене суддею Стельмащуком П.Я., повний текст якого складено 05 березня 2026 року) в справі за позовом дочірнього підприємства «Газпостач» товариства з обмеженою відповідальністю «Тернопільміськгаз» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за спожитий природний газ,

В С Т А Н О В И В:
У серпні 2025 року дочірнє підприємство «Газпостач» товариства з обмеженою відповідальністю «Тернопільміськгаз» (далі — ДП «Газпостач» ТОВ «Тернопільміськгаз», позивач, апелянт) звернулось до суду із позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за спожитий природний газ.
Позов обґрунтований тим, що ДП «Газпостач» ТОВ «Тернопільміськгаз» поставило відповідачу як споживачу та власнику приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , обсяги природного газу, а ОСОБА_2 їх фактично прийняв. Таким чином, відповідач, будучи власником зазначеного приміщення, який отримує житлово-комунальні послуги для власних потреб та враховуючи положення пункту 9 розділу ІІІ Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2496 (далі – Правила), та зміст довідки про стан розрахунків за період з 01 листопада 2018 року по 30 квітня 2022 року та довідки про фінансовий стан споживача, наданої оператором газорозподільної системи (далі також – ГРМ), здійснив фактичне споживання природного газу, чим акцептував (підтвердив) свою згоду на приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам.
У позові зазначено, що вказаним пунктом 9 розділу ІІІ Правил, за відсутності укладеного в установленому порядку договору постачання природного газу з постачальником споживач не має права споживати природний газ із газорозподільної системи та має подати оператору ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт, однак відповідач не подав до оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу, а фактично проводив споживання природного газу. Отже, між сторонами склались фактичні договірні відносини зі споживання природного газу, за якими позивачем було поставлено об`єми природного газу, ОСОБА_2 прийняв (спожив) дані обсяги газу, однак, не здійснив оплату за спожитий природний газ.
Позивач у частині строків позовної давності звертає увагу суду, що заборгованість відповідача виникла у листопаді 2018 року та у зв`язку із продовженням споживанням природного газу відповідачем до квітня 2022 року та частковим погашенням заборгованості, і вже станом на дату пред`явлення позову до споживача така заборгованість становила 18574.64 грн. Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року №211 установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року №540-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені у тому числі статтями 257 та 258 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України), продовжуються на строк дії такого карантину.
Крім того, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX в Україні введено воєнний стан, який було неодноразово продовжено та який діє дотепер. Законом України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» від 08 листопада 2023 року № 3450-ІХ було внесено зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, у пункті 19 вказано, що перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом зупиняється на строк дії такого стану.
Відтак, ДП «Газпостач» ТОВ «Тернопільміськгаз» зазначає, що через неоплату відповідачем фактично обсягу спожитого газу виникла потреба у судовому захисті прав позивача.
У зв`язку з наведеним, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за спожитий природний газ за період з 01 листопада 2018 року по 30 квітня 2022 року в розмірі 18574.64 грн та судові витрати.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 березня 2026 року позовну заяву ДП «Газпостач» ТОВ «Тернопільміськгаз», залишено без задоволення.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ДП «Газпостач» ТОВ «Тернопільміськгаз» подало на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції помилково виходив із того, що відповідач набув право власності на спірну квартиру лише 03 квітня 2024 року, тобто після періоду, за який заявлено до стягнення заборгованість (01 листопада 2018 року – 30 квітня 2022 року), оскільки підставою виникнення права власності відповідача є свідоцтво про право власності, видане 05 жовтня 2007 року, а тому державна реєстрація у 2024 році здійснена на підставі вже існуючого правовстановлюючого документа.
Таким чином, у спірному витязі з Державного реєстру речових прав відображено два різні юридичні факти?, зокрема, виникнення права власності (05 жовтня 2007 року), Державна реєстрація прав і обтяжень у новому реєстрі (04 квітня 2024 року). Суд першої інстанції безпідставно ототожнив ці поняття, що призвело до помилкового висновку про відсутність у відповідача статусу власника у спірний період.
У зв`язку із викладеним просить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 березня 2026 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі.
20 квітня 2026 року на адресу Тернопільського апеляційного суду від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу.
Відзив мотивовано тим, що відповідач жодних договорів про надання послуг з позивачем не укладав. Позивачем не доведено, що відповідач, який є власником приміщення, використовував природний газ та вносив плату за надання послуг і таким чином акцептував договір.
У зв`язку із викладеним просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Згідно частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
За правилами частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Ціна позову у даній справі не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Враховуючи категорію та складність даної справи, справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Судом встановлено наступні обставини.
Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 372758810 від 04 квітня 2024 року, ОСОБА_2 на праві приватної власності належить квартира, загальною площею 42.5 кв.м., житловою площею 21.8 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2910580261040, дата державної реєстрації: 03 квітня 2024 року, документи, подані для державної реєстрації: свідоцтво про право власності, серія НОМЕР_1 , видане 05 жовтня 2007 року Білецькою сільською радою (а.с.10).
Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 15 лютого 2021 року, вбачається, що 11 лютого 2021 року зареєстровано юридичну особу – дочірнє підприємство «Газпостач» товариства з обмеженою відповідальністю «Тернопільміськгаз», код ЄДРПОУ: 39456152, вид економічної діяльності – торгівля газом через місцеві (локальні) трубопроводи (основний).
У довідці про фінансовий стан споживача ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок НОМЕР_2 , вказано обсяг споживання та об`єм газопостачання, ЕІС-код 56ХМ32А00054020F (а.с.8).
Згідно з довідкою про стан розрахунків з ДП «Газпостач» ТОВ «Тернопільміськгаз» за період з 01 листопада 2018 року по 30 квітня 2022 року ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок НОМЕР_2 , становить 18574.64 грн. Також згідно вказаної довідки вбачається, що ОСОБА_2 періодично здійснював часткові оплати за поставлений газ, останній платіж здійснив у грудні 2022 року на суму 1640 грн (а.с.7).
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.
Відповідно до частини третьої статті 13 Конституції України власність зобов`язує; власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. У статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності (частина перша); використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі (частина сьома).
Відповідно до статті 319 ЦК України власність зобов`язує (частина четверта); власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі (частина п`ята).
Конституційний Суд України виснував, що власність гарантує не лише права власників, а й зобов`язує, покладає на них певні обов`язки, саме про це йдеться у статтях 13 і 41 Конституції України, відповідно до яких використання власності не може завдавати шкоди людині, правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства; отже, для реалізації закріпленого в Конституції України права власності потрібні галузеві закони, які встановлюють конкретні норми використання власником належного йому майна з урахуванням інтересів усіх суб`єктів правовідносин (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 12 лютого 2002 року № 3-рп/2002).
Цивільне законодавство, з-поміж іншого, ґрунтується на тому, що зобов`язання має виконуватися належним чином. Так, згідно з приписами частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За частиною першою статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор – прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Частиною першою статті 714 ЦК України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором, що передбачено частиною першою статті 901 ЦК України.
Функціонування ринку природного газу в Україні урегульовано, зокрема, положеннями Закону України «Про ринок природного газу» від 9 квітня 2015 року № 329-VIII (далі – Закон № 329).
Відповідно до частини першої статті 12 Закону № 329 постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із нормативно-правовими актами. Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується регулятором та оприлюднюється в установленому порядку.
Згідно з частиною другою статті 13 Закону №329 споживач зобов`язаний, зокрема: укласти договір про постачання природного газу; забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів.
Згідно з пунктами 1.1-1.3 розділу I Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року №2500 типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам є публічним і регламентує порядок та умови постачання природного газу споживачу як товарної продукції постачальником. Умови цього договору розроблені відповідно до Закону № 329 та Правил та є однаковими для всіх побутових споживачів України. Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641, 642 ЦК України на невизначений строк у порядку, передбаченому Правилами.
За відсутності укладеного в установленому порядку договору постачання природного газу з постачальником споживач не має права споживати природний газ із газорозподільної системи та має подати оператору ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт (пункт 9 розділу ІІІ Правил).
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII (далі – Закон №2189), житлово-комунальні послуги – результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг, згідно частини першої статті 6 Закону №2189, є споживачі (індивідуальні та колективні), управитель та виконавці комунальних послуг.
Індивідуальний споживач – фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини першої статті 1 Закону №2189; виконавцем комунальної послуги є суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору (пункт 2 частини першої статті 1 Закону № 2189).
За статтею 7 Закону № 2189 споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів (пункт 1 частини першої); індивідуальний споживач зобов`язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (пункт 5 частини другої).
Тож згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року справа № 712/8916/17).
Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (постанова Верховного Суду від 15 березня 2018 року, справа № 401/710/15-ц).
За загальним правилом, власник зобов`язаний утримувати майно, яке йому належить, у тому числі сплачувати житлово-комунальні послуги; разом із тим, власник не позбавлений права вимагати від осіб, які фактично користуються (споживають) житлово-комунальними послугами сплати відповідної компенсації, якщо інше не передбачено договором між ними (постанова Верховного Суду від 07 лютого 2024 року справа № 372/2236/21).
Згідно з частиною першою статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).
У справі, яка переглядається апеляційним судом, встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є власником квартири загальною площею 42.5 кв.м., житловою площею 21.8 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності, серія НОМЕР_1 , виданого 05 жовтня 2007 року Білецькою сільською радою.
Державна реєстрація права власності відповідача ОСОБА_2 на вищевказану квартиру здійснена 03 квітня 2024 року.
Предметом судового розгляду у даній справі є вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованість з оплати послуг за спожитий природний газ за період з 01 листопада 2018 року по 30 квітня 2022 року в розмірі 18574.64 грн.
Суд першої інстанції виходив з того, що державна реєстрація права власності на відповідну квартиру за відповідачем відбулася лише 03 квітня 2024 року, тому відсутні підстави для задоволення позову, однак колегія суддів із вказаним висновком не погоджується, оскільки момент звернення власника до відповідного органу з метою проведення державної реєстрації залежить від волевиявлення власника. Крім того, не проведення державної реєстрації права власності не свідчить про те, що власник не отримував відповідні житлово-комунальні послуги в спірний період.
Апеляційним судом беззаперечно встановлено, що згідно свідоцтва про право власності серія НОМЕР_1 від 05 жовтня 2007 року ОСОБА_2 на праві приватної власності належить квартира загальною площею 42.5 кв.м., житловою площею 21.8 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .
Таким чином доводи апеляційної скарги знаходять своє підтвердження.
Згідно наданого позивачем розрахунку, який апеляційний суд визнає належним та допустимим доказом, загальна заборгованість ОСОБА_2 перед ДП «Газпостач» ТОВ «Тернопільміськгаз» за надані послуги з розподілу природного газу за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок НОМЕР_2 , за період з 01 листопада 2018 року по 30 квітня 2022 року становить 18574.64 грн.
Вказаний розрахунок не було спростовано відповідачем ОСОБА_2 , як і не було надано доказів звернення ОСОБА_2 до ДП «Газпостач» ТОВ «Тернопільміськгаз» з заявою про припинення розподілу природного газу за адресою споживання.
Оскільки, апеляційним судом встановлено, що відповідач з 05 жовтня 2007 року є власником нерухомого майна, фактично користувався послугами газопостачання, а тому, відповідно до наведених приписів законодавства, має обов`язок щодо їх оплати.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд, з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їхній сукупності, дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 18574.64 грн за період з 01 листопада 2018 року по 30 квітня 2022 року.
Доводи відповідача про те, що останній жодних договорів про надання послуг з позивачем не укладав, колегія суддів відхиляє, оскільки відсутність між сторонами договору не може слугувати підставою для звільнення споживача від оплати отриманих комунальних послуг.
У відповідності до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно частини другої статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
У відповідності до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду і ухвалення нового, яким позовну заяву слід задоволити.
Щодо вирішення питання судових витрат.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Із платіжної інструкції №3588 від 14 серпня 2025 року вбачається, що ДП «Газпостач» ТОВ «Тернопільміськгаз» за подання позовної заяви сплачено судовий збір у сумі 3028.00 грн.
Із платіжної інструкції №42 від 04 квітня 2026 року вбачається, що ДП «Газпостач» ТОВ «Тернопільміськгаз» за подання апеляційної сплачено судовий збір у сумі 3633.60 грн.
За таких обставин, з відповідача слід стягнути на користь позивача 6661.60 грн судового збору за перегляд рішення судом апеляційної інстанції.
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу дочірнього підприємства «Газпостач» товариства з обмеженою відповідальністю «Тернопільміськгаз» – задовольнити.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 березня 2026 року — скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким позов дочірнього підприємства «Газпостач» товариства з обмеженою відповідальністю «Тернопільміськгаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ — задоволити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь дочірнього підприємства «Газпостач» товариства з обмеженою відповідальністю «Тернопільміськгаз» заборгованість за спожитий природний газ за період з 01 листопада 2018 року по 30 квітня 2022 року в розмірі 18574 (вісімнадцять тисяч п`ятсот сімдесят чотири) гривні 64 копійки.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь дочірнього підприємства «Газпостач» товариства з обмеженою відповідальністю «Тернопільміськгаз» судовий збір за розгляд даної справи в розмірі 6661 (шість тисяч шістсот шістдесят одну) гривню 60 копійок.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України оскарженню не підлягає.
Дата складення повного тексту постанови — 29 червня 2026 року.

Реквізити учасників:
Позивач: дочірнє підприємство «Газпостач» товариства з обмеженою відповідальністю «Тернопільміськгаз», адреса: вул. Г. Коллонтая, буд. 2, прим. А, м. Тернопіль, код ЄДРПОУ 39456152.
Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Головуючий         О.З. Костів
Судді:          Б.О. Гірський
Н.М. Храпак