Номер провадження: 22-ц/813/3306/26 
Справа № 522/21251/24
Головуючий у першій інстанції Косіцина В.В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:
Сєвєрової Є.С. (суддя-доповідач), 
Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М., 
за участю секретаря Малюти Ю.С., 
учасники справи: 
позивач –  ОСОБА_1 , 
відповідач – Виконавчий комітет Одеської міської ради, Департамент міського господарства Одеської міської ради, Департамент з благоустрою Одеської міської ради, Комунальне підприємство «МІСЬКЗЕЛЕНТРЕСТ», Товариство з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «КЛЕВЕР»,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги  ОСОБА_1 та Виконавчого комітету Одеської міської ради на додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2025 рокуу складі судді Косіциної В.В., 
встановив:
2. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог 

У листопаді 2024 року, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Виконавчого комітету Одеської міської ради, Департаменту міського господарства Одеської міської ради, Департаменту з благоустрою Одеської міської ради та Комунального підприємства «МІСЬКЗЕЛЕНТРЕСТ» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, у якій позивач просить стягнути в солідарному порядку з відповідачів майнові збитки, завдані внаслідок падіння дерева у розмірі 387 964,00 гривень; стягнути в солідарному порядку з відповідачів моральну шкоду у розмірі 40 000,00 гривень; здійснити розподіл судових витрат.

Короткий зміст рішення суду 

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково: стягнуто з Виконавчого комітету Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 , матеріальну шкоду у розмірі 387 964 гривні 00 копійок; стягнуто з Виконавчого комітету Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 , моральну шкоду у розмірі 3 000 гривень 00 копійок. В частині позовних вимог до Департаменту міського господарства Одеської міської ради, Департаменту з благоустрою Одеської міської ради, Комунального підприємства «МІСЬКЗЕЛЕНТРЕСТ» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «КЛЕВЕР» позовну заяву - залишено без задоволення. 

Короткий зміст додаткового рішення суду 

Додатковим рішенням цього ж суду від 02 грудня 2025 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково: стягнуто з Виконавчого комітету Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 витрати на проведення експертизи у розмірі 3832 гривень 00 копійок та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 14200 гривень 00 копійок.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційних скарг

Не погодившись з вищевказаним додатковим рішенням суду,  ОСОБА_1 та Виконавчий комітет Одеської міської радиподали апеляційні скарги. 
У апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2025 року в частині відмови задоволення вимог до Департаменту міського господарства Одеської міської ради, Департаменту з благоустрою Одеської міської ради, Комунального підприємства «МІСЬКЗЕЛЕНТРЕСТ» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «КЛЕВЕР», а також в частині розміру судових витрат і ухвалити в цій частині нове рішення, яким вирішити питання щодо розподілу судових витрат, а саме стягнути з відповідачів на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 47000,00 грн. та витрати на проведення експертизи в розмірі 4000,00 грн. 
Апеляційна скарга ОСОБА_1 обґрунтована тим, що оскільки законодавець не визначив можливість солідарної відповідальності по відшкодуванню судових витрат, судом розподіляються понесені позивачем судові витрати у рівних частках з усіх відповідачів, які визнані відповідальними з відшкодування матеріальної шкоди. 
У апеляційній скарзі, Виконавчий комітет Одеської міської ради, посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 14200,00 грн. та витрат на проведення експертизи у розмірі 3832,00 грн. відмовити. 
Апеляційна скарга Виконавчого комітету Одеської міської ради обґрунтована тим, що категорія справ з відшкодування шкоди, завданої падінням дерев, не є новою в цілому, районними судами м. Одеси та судами апеляційної інстанції вже розглядались такі справи, в тому числі, за участю Виконавчого комітету Одеської міської ради та дана цивільна справа відповідно до вимог ЦПК України є малозначною. Надання правничої допомоги в розрізі ознайомлення з матеріалами та формування правової позиції, є одним із елементів процедури складання заяв, а по суті підготовки позиції для звернення до суду, а тому не підлягають окремій оцінці, проте адвокатом умисно розкладено на окремі дії для штучного збільшення ціни послуг, що також є неприпустимим з огляду на критерій співмірності розподілу судових витрат. Вищенаведене також підтверджується тим, що не дивлячись на досить об`ємний за ціною підготовчий етап до судового процесу, що повинно було призвести для формування адвокатом якісної правової позиції, проте саме за її клопотанням, суд залучав співвідповідача ТОВ «КК «КЛЕВЕР», що тягло за собою відкладення судових засідань з метою сповіщення нового відповідача по справі, затягувало розгляд справи, та, відповідно, збільшувало кількість судових засідань, за які суд також стягнув кошти. Крім того, вбачається, що складені адвокатом запити є типовими, фактично аналогічного змісту, хоча і адресовані різним органам. Тобто, адвокатом продубльовано текст, зміст запитів та послуги відповідно, чим штучно завищено розмір витрат на правову допомогу.

Явка учасників справи в апеляційному суді
В судовому засіданні 14.05.2026 представник ОСОБА_1 - адвокат Самборська Н.П. підтримала доводи апеляційної скарги Дядюська та просила її задовольнити, апеляційну скаргу Виконавчого комітету Одеської міської ради залишити без задоволення. 
Представник Виконавчого комітету Одеської міської ради – Старостін О.С., підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.
Інші учасники справи в судове засідання призначене на 14.05.2026 не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. 
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, неодноразове призначення справи до розгляду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи та наявність клопотань про розгляд справи за відсутності учасників справи, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її інших учасників.

3. Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції.

Мотиви прийняття аргументів, викладених в апеляційних скаргах

Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Згідно з положеннями ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини першої, пунктів 1, 2 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
Згідно з частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Порядок розподілу судових витрат по справі визначений ст. 141 ЦПК України, відповідно до якого та з врахуванням положень ст. 265 ЦПК України, яка визначає зміст рішення суду, за загальним правилом, судові витрати розподіляються під час ухвалення рішення суду, за умови надання стороною до ухвалення такого рішення доказів понесення відповідних витрат.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертаючись із заявою про ухвалення додаткового рішення просив стягнути з відповідачів витрати на проведення експертизи у розмірі 4000,00 гривень.
На підтвердження завданої шкоди, позивачем було подано до суду висновок експерта, який був врахований судом під час ухвалення рішення по справі.
Згідно рахунку від 08.11.2024 року №180, вартість експертизи склала 4000,00 гривень.
Зі змісту копії платіжної інструкції від 10.11.2024 року №Т301-3436-ВА2М-НА9Т, ОСОБА_1 перерахував на користь ФОП ОСОБА_2 грошову суму у розмірі 4000,00 гривень в якості оплати експертизи.
Витрати, пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи, належать до судових витрат (стаття 133 ЦПК України).
Висновок експерта може бути підготовлений як підставі ухвали суду про призначення експертизи, так і на замовлення учасника справи.
Сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат із проведенням експертизи, якщо судом враховано відповідний висновок експерта як доказ.
Відповідно до вимог частини 9 статті 139 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, враховуючи, що при розгляді справи судом було враховано висновок експерта як доказ у справі задля визначення розміру заподіяної матеріальної шкоди, існують підстави для вирішення питання про відшкодування витрат на проведення експертизу.
Враховуючи, що позивачем було підтверджено понесення витрат на проведення експертизи з урахуванням часткового задоволення позову, беручи до уваги те, що звіт був використаний судом для визначення розміру завданої шкоди, та з урахуванням висновків апеляційного суду за результатами перегляду основного рішення суду, щодо суб`єктів відповідальності за завдану шкоду, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачів витрат на проведення експертизи у розмірі 3 832,00 гривень, з урахуванням пропорційності задоволення вимог позову.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів виходить з наступного.
Звертаючись до суду із заявою про ухвалення додаткового судового рішення, позивач просив стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 47000,00 гривень.
Згідно з положеннями ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У якості доказів у більшості випадків достатньо надати суду договір про надання правової допомоги, акт прийому-передачі наданих послуг згідно договору про надання правової допомоги, платіжні доручення на оплату послуг адвоката та квитанції про оплату клієнтом цих доручень. Цю позицію підтримав у своїй постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №19/64/2012/5003 від 31.01.2019 р., зазначивши, що «суд апеляційної інстанції, врахувавши те, що відповідачем підтверджено правовий статус адвоката, наявність доказів фактичного перерахування йому коштів на підставі договору, а також співмірність розміру витрат з наданими послугами, правомірно виніс додаткову постанову, якою задовольнив заяву про відшкодування судових витрат на оплату послуг адвоката».
Так, як вбачається з матеріалів справи, 31 травня 2024 року між ОСОБА_1 та АО «ФІЛІППОВ ТА ПАРТНЕРИ» було укладено договір про надання правничої допомоги №59-2024, за яким АО на підставі звернення клієнта прийнято на себе зобов`язання з надання правничої допомоги в межах та на підставі погодженої сторонами правової позиції або актів надання послуг.
У ч.2 ст.4 Договору сторони погодили, що вартість послуг розраховується із погодженої сторонами ставки: вартість одної розрахункової години надання послуг адвокатом становить 4000,00 гривень.
Згідно акту надання послуг від 07.11.2025 року №79, адвокатом було надано наступні види послуг:
- підготовка до звернення до суду та розробка позовної заяви 10000,00 гривень (2,5 годин витраченого часу);
- підготовка та подання клопотання про залучення співвідповідача 2000,00 гривень (0,5 години);
- аналіз та формування правової позиції на основі відзивів та пояснень відповідачів (шість процесуальних документів, наданих до суду учасниками справи) 12000,00 гривень (3 години витраченого часу);
- підготовка та подання до суду додаткових пояснень 3000,00 гривень (0,75 години витраченого часу);
- участь в судових засіданнях 20000,00 гривень (5 годин витраченого часу).
Загальний розмір витрат на професійну правничу допомогу склав 47000,00 гривень.
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою або тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).
Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 12 лютого 2020 року в справі № 648/1102/19 (провадження № 61-22131св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18). Тобто вказана судова практика є незмінною.
Згідно процесуального законодавства, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірний із:
1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та/або значенням справи для сторони, в т.ч. впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 р. у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 р. у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 р. у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 р. у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір — обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Таким чином, суд може зменшити розмір судових витрат, якщо:
• заявлені судові витрати завищені, враховуючи обставини справи (ціна позову, тривалість справи, виклик свідків, призначення експертизи тощо);
• суду не було надано достатніх доказів фактичного здійснення витрат (відсутні акт прийому-передачі юридичних послуг, платіжне доручення та квитанції про сплату за надані послуги тощо);
• заявлені судові витрати були недоцільні або не обов`язкові (не підтверджена нагальна потреба у вивченні додаткових джерел права, завищений обсяг часу на технічну підготовку документів тощо).
Якщо суд під час розгляду клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу (заперечень щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу) визначить, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат, суд має дійти висновку про зменшення заявлених до стягнення з іншої сторони судових витрат на професійну правничу допомогу.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що витрати на правничу допомогу в заявленому позивачем розмірі є неспівмірними із складністю даної справи, та фактично наданими адвокатом послуг.
Судом першої інстанції в повному обсязі було надано детальну оцінку наданих адвокатом послуг, з якою погоджується апеляційний суд.
Щодо витрат, пов`язаних з підготовкою та зверненням до суду, то сама позовна заява не значна за змістом.
Матеріалами справи підтверджено, подання представником адвокатських запитів, вказані відповіді на адвокатські запити були враховані судом під час ухвалення рішення по справі.
Судом вірно було враховано, що зазначена категорія справ характеризується незначним рівнем складності, не вимагала від представника витрати значного часу для пошуку та/або узгодження правових позицій.
Витрати за надання послуг з складання та підготовка позовної заяви, за умови їх відповідності критеріям розумності, справедливості та співмірності судом було оцінено в 4 500,00 гривень, колегія суддів погоджується з визначеним розміром за вказаний вид робіт.
Оцінюючи витрати на підготовку та подання до суду клопотання про залучення співвідповідача, судом вірно враховано, що вказане клопотання є не значним за обсягом та змістом. Будь-які додатки до нього відсутні, що у своїй сукупності свідчить про те, що представнику не потрібно було значного обсягу часу для його складання.
Заперечення Виконавчого комітету Одеської міської ради про штучність вказаного клопотання, колегія суддів вважає вказані доводи необґрунтованими, з огляду на виключне право позивача щодо визначення відповідачів. Позивач самостійно обирає особу, яка, на його думку, порушила, не визнала чи оспорила його права або інтереси.
Та з огляду на вказане, враховуючи незначний обсяг клопотання щодо залучення співвідповідача, враховуючи критерії розумності, справедливості та співмірності, вказані витрати оцінено в розмірі 500,00 гривень.
Судом правомірно було відхилено витрати, пов`язані з аналізом та формуванням правової позиції на основі відзивів та пояснень відповідачів, з огляду на те, що вказані послуги/роботи адвокатом не надавались, та визначений вид послуг не підтверджено. 
Щодо витрат, пов`язаних із підготовкою та поданням додаткових пояснень, судом було враховано, що зміст пояснень, їх значення для розгляду справи, час необхідний для їх підготовки, значно завищено, та судом було оцінено, що вказаний обсяг становить 200,00 гривень.
Щодо витрат на участь у судових засіданнях, суд першої інстанції зазначив, що представник позивача адвокат Самборська Надія Петрівна брала участь у засіданнях по справі, призначених на: 13.02.2025 (близько 10-ти хвилин), 16.04.2025 (близько 25-ти хвилин), 12.06.2025 (близько 10-ти хвилин), 16.06.2025 (близько 10-ти хвилин), 07.07.2025 (близько 5-ти хвилин), 16.09.2025 (близько 5-ти хвилин), 22.10.2025 (близько 30-ти хвилин).
Зазначення адвокатом у акті про те, що адвокат брав участь у засіданні по справі, призначеному на 13.02.2025, 14.05.2025, не було підтверджено матеріалами справи оскільки, зазначені засідання не відбулися, що підтверджується протоколами судового засідання, складеними секретарем судового засідання без фіксації судового засідання.
Наступні судові засідання по справі на думку суду були короткочасними: 13.02.2025, 12.06.2025, 16.06.2025, 07.07.2025, 16.09.2025 (тривали не більше 20-ти хвилин, що підтверджується протоколами судових засідань, а тому, беручи до уваги рівень складності справи та час, необхідний для підготовки до судового засідання враховуючи факт того, що представник позивача брав участь у судових засіданнях особисто, що вимагало від нього витрачання часу на прибуття до приміщення суду, грошовою сумою, яка б відповідала критерію розумності та співмірності за надані послуги є 1 000,00 гривень, за кожне судове засідання.
Засідання по справі, що відбулися 16.04.2025 та 22.10.2025 були тривалими та тривали більше години, що підтверджується протоколом судового засідання по справі, а тому, беручи до уваги рівень складності справи та час, необхідний для підготовки до судового засідання враховуючи факт того, що представник позивача брав участь у судових засіданнях особисто, що вимагало від нього витрачання часу на прибуття до приміщення суду, грошовою сумою, яка б відповідала критерію розумності та співмірності за надані послуги є 2 000,00 гривень, за кожне судове засідання.
Колегія суддів погоджується, що загальний розмір витрат на участь у судових засіданнях, який би на думку суду відповідав критерію співмірності, розумності та допустимості становить 9000,00 гривень.
Таким чином суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що враховуючи характер виконаної адвокатом роботи (складання та оформлення позову та пояснень, участі в судових засіданнях), відповідно до акту виконаних робіт, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності подання пояснень та участі в судових засіданнях та значимості таких дій у справі, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для зменшення їх розміру та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 14200 грн..
Доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують, лише зводяться до переоцінки доказів. 

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг, є необґрунтованими, а тому останні не підлягають задоволенню.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.
За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, відсутні.

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з п. 1 ч.1 ст. 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Підстави касаційного оскарження передбачені ч. 2 ст. 389 ЦПК України.
Частиною 1 ст. 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

В судовому засіданні 14.05.2026 апеляційний суд закінчив з`ясування обставин і перевірку їх доказами, надав сторонам можливість виступити у судових дебатах та перейшов до стадії ухвалення судового рішення за результатами апеляційного провадження, яке проголошено 04.06.2026.

4. Резолютивна частина
Керуючись ст.ст.374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Одеської міської ради залишити без задоволення. 
Додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2025 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Є.С. Сєвєрова

Судді: С.О. Погорєлова 

О.М. Таварткіладзе