ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

21 травня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/1953/24	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),
суддів: Божко Л.А., Дурасової Ю.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 03.03.2026 ( суддя Бойченко Ю.П.) в адміністративній справі №280/1953/24 за позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,- 
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 08.05.2024 у справі № 280/1953/24 позов ОСОБА_1 задоволено частково та, крім іншого, зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Південного регіону нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі місячного грошового забезпечення, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №889 від 22.09.2010 “Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій” за період з 16.04.2015 по 01.08.2017.
Рішення суду набрало законної сили 09.04.2025.
06.10.2025 до суду надійшла заява позивача, подана в порядку, передбаченому статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій позивач просить суд зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Південного регіону протягом одного місяця подати суду звіт про виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08.05.2024 у справі № 280/1953/24 за позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону про визнання протиправної бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії.
Заява обґрунтована тим, що 04.09.2025 відповідач на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08.05.2024 у справі № 280/1953/24 перерахував на рахунок ОСОБА_1 462,42 гривні, що прямо суперечить резолютивній частині вказаного судового рішення. Отже, боржником замість нарахування за період з 16.04.2015 по 01.08.2017 щомісячного грошового забезпечення здійснено таке нарахування в розмірі 0,1 % місячного грошового забезпечення, що є меншим, ніж встановлено судовим рішенням, у зв`язку з чим боржником допускається бездіяльність при виконанні судового рішення шляхом неповного його виконання, а тому на час звернення із заявою, рішення від 08.05.2024 залишається невиконаним.
Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 14.10.2025 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в адміністративній справі № 280/1953/24 відмовлено.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 19.01.2026 ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2025 року у справі №280/1953/24 скасовано. Заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в адміністративній справі №280/1953/24 задоволено. Зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Південного регіону (65012, м. Одеса, вул. Пироговська, 11, код ЄДРПОУ 38296363) подати суду першої інстнції звіт про виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08 травня 2024 року у справі № 280/1953/24 за позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, у строк – один місяць з дати отримання цієї постанови.
17.02.2026 через підсистему “Електронний суд” від Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону надійшов звіт про виконання судового рішення (вх. № 8680).
У цьому звіті зазначено, що суд, з метою поновлення прав позивача, самостійно визначив розмір щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889, який підлягає виплаті ОСОБА_1 за спірний період, та зобов`язав відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі місячного грошового забезпечення за період з 16.04.2015 по 01.08.2017. На виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08.05.2024 у справі № 280/1953/24, з урахуванням раніше проведених виплат у розмірі 0,1% від розміру місячного грошового забезпечення (462,42 грн) проведено перерахунок та здійснено виплату ОСОБА_1 щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі місячного грошового забезпечення за період з 16.04.2015 по 01.08.2017 у розмірі 3968,70 грн. Після відрахування обов`язкових податків та зборів до бюджету у сумі 012,81 грн, з врахуванням компенсації ПДФО в сумі 714,37 грн позивачу здійснено виплату щомісячної додаткової грошової винагороди у сумі 3770,26 грн (платіжні інструкції від 30.01.2026 № 56, № 57, № 58 додаються). Отже, прокуратурою виконано рішення суду, у зв`язку із чим просить прийняти поданий звіт.
У зв`язку із припиненням виконання суддею Семененко М.О. повноважень судді Запорізького окружного адміністративного суду, заяву розподілено для розгляду судді Бойченко Ю.П. на підставі розпорядження керівника апарату суду від 17.02.2026 № 25.
18.02.2026 від позивача надійшло клопотання (вх. № 8905) про відмову у прийнятті звіту відповідача. У клопотанні зазначено, що відповідачем не враховано, що у судовому рішенні визначено обов`язок нарахувати та виплатити щомісячну додаткову винагороду у розмірі місячного грошового забезпечення за період з 16.04.2015 по 01.08.2017, тобто за 27 місяців і 17 днів, а не за 1 місяць, як це зроблено фактично.
23.02.2026 від Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону надійшли заперечення на клопотання (вх. № 9539), в яких прокуратура просить прийняти поданий звіт.
Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 03.03.2026 прийнято поданий Спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Південного регіону звіт про виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08.05.2024 у справі № 280/1953/24.
Встановлено Спеціалізованій прокуратурі у сфері оборони Південного регіону новий строк подання звіту щодо виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08.05.2024 у справі № 280/1953/24 та зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Південного регіону у строк до 15.05.2026 включно подати до Запорізького окружного адміністративного суду звіт про виконання судового рішення.
Роз`яснено Спеціалізованій прокуратурі у сфері оборони Південного регіону, що за правилами ч. 3 ст. 382-3 КАС України у разі постановлення ухвали про відмову у прийнятті звіту суд накладає на керівника суб`єкта владних повноважень штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також додатково може встановити новий строк подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу або за власною ініціативою розглянути питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення.
Не погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить ухвалу суду скасувати в частині встановлення Спеціалізованій прокуратурі у сфері оборони Південного регіону нового строку подання звіту щодо виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08.05.2024 у справі № 280/1953/24 та зобов`язання Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону у строк до 15.05.2026 включно подати до Запорізького окружного адміністративного суду звіт про виконання судового рішення.
Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач посилається на те, що СП СО ПР виконала рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08.05.2024 (у чіткій відповідності із резолютивною частиною), водночас фактично зміна оскаржуваною ухвалою вказаного судового рішення в бік збільшення суми (розміру) нарахування та виплати коштів позивачу та встановлення нового строку для подачі звіту суперечитиме резолютивній частині рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08.05.2024, ст. 19 Конституції України, ст. 12 КАС України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів».
Апеляційним судом справа розглядається в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів у разі, в тому числі, відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду колегія суддів дійшла таких висновків.
Згідно зі статтею 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).
Конституційний Суд України у Рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який, зокрема, у пункті 43 рішення у справі «Шмалько проти України», заява № 60750/00, від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.
Крім того, у Рішенні від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі «Валерій Фуклєв проти України» від 07 червня 2005 року, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі «Apostol v. Georgia» від 28 листопада 2006 року, заява № 30779/04).
На підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.
Також Конституційний Суд України у рішенні від 30 червня 2009 року №16-рп/2009 зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини).
Відповідно до статті 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.
Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Аналогічні положення містяться у статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, якою визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
19.12.2024 набрав чинності Закон України від 21.11.2024 за №4094-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення положень про судовий контроль за виконанням судових рішень» (далі також - Закон №4094-ІХ), яким статтю 382 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) викладено у новій редакції та доповнено статтями 381-1, 382-1, 382-2, 382-3.
Згідно з пунктом 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №4094-ІХ справи у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цим Законом, розглядаються з урахуванням особливостей, що діють після набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частин 1, 2 статті 382-3 КАС України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку за правилами частини п`ятої статті 382-1 цього Кодексу. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.
Суд відмовляє у прийнятті звіту, якщо суб`єктом владних повноважень не наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, або заходи, які вживаються ним для виконання судового рішення, на переконання суду, є недостатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення.
У разі постановлення ухвали про відмову у прийнятті звіту суд накладає на керівника суб`єкта владних повноважень штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також додатково може встановити новий строк подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу або за власною ініціативою розглянути питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення (ч. 3 ст. 382-3 КАС України).
Отже, судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі, може встановити суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення. Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання рішення суду, а в разі неподання такого звіту - шляхом встановлення нового строку для подання звіту та накладення штрафу.
Таким чином, зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання рішення, є правовим наслідком судового рішення.
Колегія суддів зазначає, що судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню рішення суду та відновленню порушених прав особи - позивача.
З аналізу зазначених норм законодавства слідує, що КАС України регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови.
Законодавець фактично наділив суд повноваженнями контролю за виконанням того, що для суб`єкта владних повноважень передбачив у своєму рішенні адміністративний суд.
Слід зазначити, що головна мета судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах полягає, насамперед, у реалізації основних завдань адміністративного судочинства при здійсненні адміністративними судами правосуддя, оскільки воно не обмежується винесенням судового рішення, а також передбачає його виконання.
Кожний судовий процес повинен завершуватися реалізацією судового рішення у спірних правовідносинах між його сторонами.
Тому, після вирішення публічно-правового спору і набрання судовим рішенням законної сили, суд продовжує відігравати активну роль у реалізації сторонами прав та законних інтересів, з приводу захисту яких він ухвалив судове рішення.
В основу ефективності правосуддя покладається здійснення судом належного контролю за виконанням судового рішення, оскільки головною метою судового рішення є ефективність у поновленні порушених прав та свобод особи.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що невиконанням рішення суду, яке набрало законної сили, підривається як авторитет судової гілки влади, так і авторитет демократичної держави в цілому.
Рішення суду, яке набрало законної сили - має бути виконане. Виконання рішення суду забезпечує довіру суспільства до суду, оскільки довіра людини до суду формується не тільки через призму справедливого судового рішення, а й зокрема через виконання цього рішення.
У свою чергу, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому, суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 04.03.2020 у справі №539/3406/17, від 10.02.2022 у справі №160/13013/19, що враховуються судом відповідно до ч.5 ст.242 КАС України.
Колегія суддів зауважує, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Матеріалами справи встановлено, що з наданого до суду звіту про виконання рішення суду та доданих до нього документів вбачається, що Спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Південного регіону здійснено нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 “Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій”, у сумі 3770,26 грн (враховуючи раніше проведені виплати, обов`язкові податки та збори до бюджету, компенсацію ПДФО).
Доданим до звіту розрахунком відповідача підтверджується, що місячне грошове забезпечення позивача (без відрахувань обов`язкових податків та зборів до бюджету, без компенсації ПДФО) становить 4455,46 грн.
Отже, відповідачем нараховано та виплачено позивачу щомісячну додаткову грошову винагороду лише за один місяць.
Натомість, рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 08.05.2024 у справі № 280/1953/24, що набрало законної сили 09.04.2025, зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Південного регіону нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі місячного грошового забезпечення за період з 16.04.2015 по 01.08.2017.
Тобто, відповідач мав нарахувати та виплатити зазначену грошову винагороду у розмірі місячного грошового забезпечення за кожен місяць періоду з 16.04.2015 по 01.08.2017.
Отже, рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08.05.2024 у справі № 280/1953/24 виконано відповідачем частково. 
Колегія суддів враховує, що резолютивна частина рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08.05.2024 року містить зобов`язання Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону нарахувати та виплатити позивачу щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №889 від 22.09.2010 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» за період з 16.04.2015 по 01.08.2017, у розмірі місячного грошового забезпечення.
Крім того, постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 09.04.2025 року у цій справі надано оцінку розміру щомісячної додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 889 від 22.09.2010, адже вказане питання було предметом апеляційного перегляду рішення суду у цій справі.
Суд апеляційної інстанції з цього приводу зазначив, що не визначення розміру вказаної винагороди Міністерством оборони України за наявності у позивача права на отримання щомісячної додаткової винагороди, передбаченого чинним законодавством, не може бути перешкодою у реалізації військовослужбовцем своїх прав.
Крім того, суд апеляційної інстанції у цій справі, з огляду на наведене, дійшов висновку, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо не нарахування та не виплати позивачу щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі місячного грошового забезпечення передбаченої постановою КМУ № 889.
За наведених обставин та враховуючи часткове виконання рішення суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо встановлення нового строку для подання звіту про виконання рішення суду.
Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись статями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону залишити без задоволення.
Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 03.03.2026 в адміністративній справі №280/1953/24 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 21 травня 2026 року та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.
Повне судове рішення складено 25 травня 2026 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко 

суддя Л.А. Божко 

суддя Ю. В. Дурасова