Справа № 161/27070/25 
Провадження № 2/161/1394/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(заочне)
18 травня 2026 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:
головуючого – судді Олексюка А.В.,
при секретарі судових засідань – Опальчук А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом заступника керівника Луцької окружної прокуратури Мацюка Сергія Ярославовича, в інтересах держави в особі Луцької міської ради, до ОСОБА_1 про стягнення із замовника будівництва коштів пайової участі до місцевого бюджету, інфляційних втрат та 3% річних, -
В С Т А Н О В И В :
Заступник керівника Луцької окружної прокуратури Мацюк С.Я. подав в інтересах держави в особі Луцької міської ради, до до ОСОБА_1 про стягнення із замовника будівництва коштів пайової участі до місцевого бюджету, інфляційних втрат та 3% річних.
Позов обгрунтовує тим, що у період з 25.09.2020 по 25.09.2020 ОСОБА_1 було здійснено будівництво об`єкта: «Нове будівництво торгового закладу на вул. Ковельській 25-а».
Відділом державного архітектурно-будівельного контролю Луцької міської ради 31.05.2022 зареєстровано декларацію про готовність вказаного об`єкту до експлуатації № ВЛ 101220530285 від 31.05.2025, що підтверджується відповідним витягом з вебсайту «e-construction.gov.ua».Пайова участь Відповідачем до місцевого бюджету згідно декларації про готовність не сплачувалась.
Відповідач був зобов`язаний у 2020 році звернутися до Позивача із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта (згідно повідомлення про початок виконання будівельних робіт від 25.09.2020 № ВЛ 051200925900) і до введення його в експлуатацію у травні 2022 року сплатити пайовий внесок.
Згідно зареєстрованої декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 31.05.2025 № ВЛ 101220530285 – площа прийнятого в експлуатацію об`єкта будівництва, згідно технічної інвентаризації, становить 55,2 кв.м.
Враховуючи наведене та зважаючи на норми Положення - розмір пайової участі, який на підставі частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України підлягає стягненню із Відповідача до бюджету на користь Позивача складає 27505,05 грн (55,2 квадратних метра х 12457 грн = 687626,4 грн; 687626,4 грн х 4% = 27505,05 гривні).
На підставі наведеного, просять суд стягнути із ОСОБА_1 (на користь Луцької міської ради (ЄДРПОУ 34745204) для зарахування в дохід місцевого бюджету грошові кошти на загальну суму 41 682,55 грн, з яких:- 27 505,05 грн безпідставно збережені грошові кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту; - 11 263,47 грн інфляційних втрат та 2 914,03 грн трьох процентів річних за користування безпідставно збереженими коштами пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, а також судові витрати по справі.
Ухвалою суду від 05.01.2026 року відкрито загальне позовне провадження у даній 

справі та розпочато підготовче провадження у справі.
25.02.2026 через систему «Електронний суд» надійшла заява від представника Луцької міської ради про розгляд справи у їх відсутності, покладаються на розсуд суду.
26 лютого 2026 року на адресу суду від відповідачки ОСОБА_1 надійшла заява про зменшення розміру інфляційних втрат та трьох відсотків річних. У заяві сторона відповідача просить зменшити зазначені нарахування до 10% від заявлених позивачем сум, а саме: інфляційні втрати — до 1126,35 грн, а 3% річних — до 291,40 грн. Свою позицію відповідачка обґрунтовує тим, що протягом періоду нарахування цих сум вона діяла на підставі правомірних очікувань щодо відсутності обов`язку зі сплати коштів пайової участі. Крім того, позивач не звертався до неї з вимогою про сплату зазначених коштів, що, на її думку, свідчило про відсутність будь-яких майнових претензій. Посилаючись на загальні принципи цивільного судочинства, зокрема добросовісність, справедливість, розумність та пропорційність та просила підготовче засідання проводити без її участі.
Прокурор Луцької окружної прокуратури Лєбєдєв В.В. подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав, просив задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Статтею 280 ЦПК України закріплена можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи, що відповідачка, яка була належним чином повідомлена про розгляд справи, у судове засідання не з`явилася та відзиву на позов не подала, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних доказів шляхом ухвалення заочного рішення.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази в їх сукупності для перевірки обґрунтованості позовних вимог, суд встановив наступні обставини.
Судом встановлено, що у період з 25.09.2020 по 25.09.2020 ОСОБА_1 згідно документу, що дає право на виконання будівельних робіт, зокрема повідомлення про початок будівельних робіт від 25.09.2020 № ВЛ 051200925900 було здійснено будівництво об`єкта: «Нове будівництво торгового закладу на вул. Ковельській 25-а».
Відділом державного архітектурно-будівельного контролю Луцької міської ради 31.05.2022 зареєстровано декларацію про готовність вказаного об`єкту до експлуатації № ВЛ 101220530285 від 31.05.2025, що підтверджується відповідним витягом з вебсайту «e-construction.gov.ua».
Пайова участь Відповідачем до місцевого бюджету згідно декларації про готовність не сплачувалась (підстава для звільнення від сплати пайової участі – пункт 13 розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» від 20.09.2019 №132- IX).
Згідно інформації Луцької міської ради від 27.11.2025 – вказаний замовник будівництва не сплачував відповідні кошти пайової участі, будь-які об`єкти інфраструктури у власність Луцької міської територіальної громади не передавав.
Відповідно до статті 172 Цивільного кодексу України, територіальні громади набувають та здійснюють цивільні права і обов`язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом, яким на території Луцької міської громади є, зокрема, Луцька міська рада. 
Відповідно до статті 145 Конституції України, права місцевого самоврядування захищаються у судовому порядку.
Місцеві бюджети є складовою бюджетної системи України (ч. 1 ст. 5 Бюджетного кодексу України), а кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту відносяться до джерел формування бюджету розвитку місцевих бюджетів (п. 4-1 ч. 1 ст. 71 Бюджетного кодексу України). Бюджет розвитку, відповідно до статті 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», включає доходи та видатки місцевого бюджету, утворені та використані для реалізації програм соціально-економічного розвитку та зміцнення матеріально-фінансової бази. Таким чином, кошти пайової участі є джерелом формування бюджету розвитку місцевого бюджету, а їх стягнення належить до інтересів територіальної громади та держави, необхідних для забезпечення належного функціонування органів місцевого самоврядування.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.10.2019 у справі №903/129/18 зазначила, що незвернення органу, уповноваженого захищати інтереси держави, з відповідним позовом, який відповідає вимогам процесуального законодавства, свідчить про неналежне виконання ним своїх повноважень, у зв`язку з чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з позовом відповідно до норм національного законодавства та практики ЄСПЛ. Аналогічно, у пункті 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 встановлено, що дотримання прокурором порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», та відсутність звернення компетентного органу протягом розумного строку після отримання повідомлення є достатньою підставою для представництва інтересів держави.
Отже, звертаючись до суду прокурор дотримався вимог статті 23 Закону України «Про прокуратуру», а саме належним чином обґрунтував наявність підстав для представництва держави в цьому спорі.
Враховуючи, що прокуратура, відповідно до вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», проінформувала Луцьку міську раду про факти несплати замовниками будівництва коштів пайової участі (лист від 17.11.2025), однак Луцька міська рада, не вжила належних заходів щодо усунення порушень, в тому числі в судовому порядку, інтереси держави залишаються незахищеними, у зв`язку з чим у прокурора виникло право та обов`язок захистити їх шляхом пред`явлення даного позову. 
Обґрунтованість підстав для представництва інтересів держави в особі позивача підтверджується фактом порушення державних інтересів, що потребують комплексного захисту, а також тривалою бездіяльністю уповноваженого органу, який, будучи належним чином поінформованим про наявні порушення, не вжив жодних заходів для їх усунення
Судом встановлено дотримання Прокурором процедури, передбаченої абзацом 3 частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру". Зокрема, позивача було завчасно повідомлено про прийняте рішення щодо представництва інтересів держави шляхом пред`явлення даного позову, що підтверджується листом від 03.12.2025.
На час подання відповідачем декларації про початок будівельних робіт, фактичного початку будівництва та введення об`єкта в експлуатацію статтю 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» вже було виключено на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» (далі — Закон № 132-ІХ). 
Наведена норма у своїй попередній редакції (зокрема, частина друга статті 40) передбачала імперативний обов`язок замовника, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури цього населеного пункту.
В абз. 2 п. 2 розд. ІІ Закону №132-IX встановлено: – замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта. Орган місцевого самоврядування протягом 15 робочих днів з дня отримання зазначених документів надає замовнику будівництва розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва. Пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію.
Обов`язок замовника будівництва з приводу звернення у 2020 році до відповідного
органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва виникає: - для об`єктів, будівництво яких розпочато у попередні роки, якщо станом на 01.01.2020 вони не введені в експлуатацію і договори про сплату пайової участі небули укладені, – протягом 10 робочих днів після 01.01.2020; - для об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році, – протягом 10 робочих днів після початку такого будівництва.
Зважаючи на викладене, відповідач був зобов`язаний у 2020 році протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта (відповідно до повідомлення про початок виконання будівельних робіт від 25.09.2020 № ВЛ 051200925900) звернутися до позивача із заявою про визначення розміру пайової участі та сплатити відповідний внесок до моменту введення об`єкта в експлуатацію у травні 2022 року (згідно з декларацією про готовність від 31.05.2022 № ВЛ101220530285).
Аналогічні за змістом правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 19.02.2025 у справі № 903/468/24.
Окрім того, у разі невиконання замовником будівництва цього обов`язку у 2020 році, зобов`язання зі сплати пайової участі зберігається аж до прийняття об`єкта в експлуатацію (зокрема, у 2021 році та наступних періодах). Зазначена правова позиція також підтверджується сталою практикою суду касаційної інстанції, зокрема постановою Верховного Суду від 16.10.2023 у справі № 140/5484/21 щодо об`єкта будівництва на території Волинської області.
У разі невиконання замовником будівництва обов`язку зі сплати пайової участі у 2020 році, таке зобов`язання зберігається аж до моменту прийняття об`єкта в експлуатацію (зокрема, у 2021 році та наступних періодах). Зазначена правова позиція підтверджується сталою практикою суду касаційної інстанції, зокрема постановою Верховного Суду від 16.10.2023 у справі № 140/5484/21 щодо об`єкта будівництва на території Волинської області.
Невиконання відповідачем цього законодавчо закріпленого обов`язку до введення об`єкта в експлуатацію наділяє позивача правом на стягнення відповідних коштів на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України. При цьому відсутність звернення замовника будівництва із заявою про визначення розміру пайової участі на виконання вимог абзацу 2 пункту 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 132-ІХ, як і ненадання ним передбачених цією нормою документів, не перешкоджає органу місцевого самоврядування самостійно визначити розмір пайового внеску.
Верховний Суд, розглядаючи подібні спори (зокрема, у постанові від 19.02.2025 у справі № 903/468/24), виходить з того, що наведені висновки щодо застосування Перехідних положень Закону № 132-ІХ у повній мірі відповідають загальним принципам рівності та справедливості. Вони спрямовані на те, щоб замовник будівництва, який добросовісно виконав встановлений законом обов`язок, перебував в однакових ринкових умовах із забудовником, який аналогічно розпочав будівництво, але до введення об`єкта в експлуатацію пайову участь не сплатив, у тому числі з метою умисного ухилення від цього обов`язку.
Ураховуючи викладене, внаслідок невиконання відповідачем обов`язку зі сплати пайової участі, право Луцької міської ради на отримання цих коштів є порушеним.
Оскільки обов`язок щодо такої сплати виникає в силу прямої вказівки закону, замовник будівництва без достатньої правової підстави зберіг у себе кошти за рахунок позивача. Відтак, відповідач зобов`язаний повернути зазначені кошти як безпідставно набуте майно на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.
Отже, замовник будівництва, який без достатньої правової підстави зберіг у себе кошти пайового внеску, зобов`язаний повернути їх органу місцевого самоврядування на підставі частини 1 статті 1212 ЦК України.
Оскільки відповідач у добровільному порядку цей обов`язок не виконав і кошти до бюджету не перерахував, факт безпідставного збереження ним грошових коштів за рахунок позивача виник саме з моменту введення об`єкта будівництва в експлуатацію.
Згідно з цим Положенням, протягом 2020 року розмір пайової участі для нежитлових будівель становить 4 відсотки від загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта. Ця величина визначається в договорі з Луцькою міською радою на основі показників опосередкованої вартості спорудження житла для Волинської області, затверджених Мінрегіоном на момент отримання дозвільних документів.
На момент подання повідомлення про початок будівельних робіт (25.09.2020 № ВЛ 051200925900) діяли показники опосередкованої вартості спорудження житла, затверджені наказом Мінрегіону від 26.06.2020 № 151. Для Волинської області ця вартість становила 12 457 грн за один квадратний метр.
Відповідно до декларації про готовність об`єкта до експлуатації (31.05.2025 № ВЛ 101220530285), площа прийнятого майна становить 55,2 кв.м. З огляду на положення місцевого акта та вимоги частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України, сума безпідставно збережених відповідачем коштів пайової участі становить 27 505,06 грн (687 626,40 грн — загальна вартість будівництва (55,2 кв.м*12 457 грн); 27 505,06 грн — розмір пайового внеску (687 626,40 грн*4%).
Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 12.02.2020 у справі № 917/1421/18, прострочення виконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, у зв`язку з чим кредитор має право на стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних за весь час прострочення відповідно до ст. 625 ЦК України; аналогічні висновки викладені у практиці Великої Палати Верховного Суду.
Оскільки, відповідачка безпідставно зберегла кошти пайової участі (з 01.06.2022 - день наступний за днем реєстрації декларації про готовність, по 11.12.2025 - день, який передує зверненню прокурора до суду із позовом), зобов`язана також сплатити інфляційні втрати та три проценти річних.
Згідно розрахунку позивача інфляційних втрат та трьох процентів річних за період з 01.06.2022 по 11.12.2025 включно до уваги взято загальну суму безпідставно збережених коштів пайової участі за вказаний період в розмірі 27505,05 гривень та загальний розмір інфляційних втрат та трьох процентів річних за період з 01.06.2022 по - 11.12.2025 включно становить 14177,5 грн, з яких: 11 263,47 грн - інфляційні втрати, 2 914,03грн - три проценти річних. Відтак загальна сума коштів які підлягають стягненню із Відповідача становить 41 682,55 грн (27 505,05 грн основна сума боргу + 14177,5 грн інфляційних втрат та трьох процентів річних) 
Щодо клопотання відповідачки про зменшення сум інфляційних втрат та 3 % річних, суд зазначає, що положеннями Закону України № 132-ІХ було скасовано статтю 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та визначено особливий порядок виконання зобов`язань у перехідний період. Згідно з Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 132-ІХ, протягом 2020 року замовники будівництва зобов`язані перераховувати до відповідного місцевого бюджету кошти пайової участі у розмірі 4 відсотків загальної кошторисної вартості для нежитлових будівель та споруд.
Вказана норма закону покладає обов`язок ініціювати розрахунок пайової участі виключно на замовника будівництва, який зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва звернутися до органу місцевого самоврядування з відповідною заявою та документами, що підтверджують вартість об`єкта. Оскільки законом чітко встановлено процесуальний обов`язок та строки звернення саме для замовника, відсутність самостійного звернення відповідача свідчить про невиконання ним прямої вказівки закону та спробу ухилення від сплати пайового внеску.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Луцької міської ради є обґрунтованими та підлягають повному задоволенню.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 не виконала свій законодавчий обов`язок щодо сплати пайового внеску до моменту введення об`єкта будівництва в експлуатацію, внаслідок чого без достатньої правової підстави зберегла у себе грошові кошти за рахунок позивача, які відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України підлягають стягненню до місцевого бюджету.
Крім того, оскільки відповідачка допустила прострочення виконання грошового зобов`язання, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України правомірними та такими, що підлягають задоволенню, є вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих на суму безпідставно збережених коштів.
За таких обставин, з відповідачки на користь позивача для зарахування в дохід місцевого бюджету підлягають стягненню грошові кошти на загальну суму 41 682,55 грн, з яких: 27 505,05 грн — безпідставно збережені кошти пайової участі; 11 263,47 грн — інфляційні втрати; 2 914,03 грн — три проценти річних.
Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона, згідно вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.
У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь Волинської обласної прокуратури підлягає стягненню 2422 грн. 40 коп. судового збору, який був сплачений при зверненні до суду з даним позовом.
 
Керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 77-81, 141, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд, -
 
У Х В А Л И В :
 
Позов заступника керівника Луцької окружної прокуратури Мацюка Сергія Ярославовича, в інтересах держави в особі Луцької міської ради, до ОСОБА_1 про стягнення із замовника будівництва коштів пайової участі до місцевого бюджету, інфляційних втрат та 3% річних –задовольнити.
 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Луцької міської ради для зарахування в дохід місцевого бюджету грошові кошти на загальну суму 41 682 (сорок одна тисяча шістсот вісімдесят дві) гривні 55 копійок, з яких: 27 505 (двадцять сім тисяч п`ятсот п`ять) гривень 05 копійок — безпідставно збережені грошові кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту; 11 263 (одинадцять тисяч двісті шістдесят три) гривні 47 копійок — інфляційні втрати; 2 914 (дві тисячі дев`ятсот чотирнадцять) гривень 03 копійки — три проценти річних за користування безпідставно збереженими коштами.
 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Волинської обласної прокуратури судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:
Позивач: Луцька окружна прокуратура Волинської області, адреса місцезнаходження: Волинська обл., м. Луцьк, вул. Винниченка, 13, код ЄДРПОУ: 02909915.
Позивач: Луцька міська рада, адреса місцезнаходження: м. Луцьк, вул. Богдана Хмельницького, 19, код ЄДРПОУ: 34745204;
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя Луцького міськрайонного суду
Волинської області    А.В. Олексюк