Справа № 344/19868/24 
Провадження № 22-ц/4808/696/26 
Головуючий у 1 інстанції Кіндратишин Л. Р. 
Суддя-доповідач Максюта 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 травня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,
суддів:     Томин О.О., Баркова В.М.,
секретаря    Панасюк В.О.,
з участю    представника особи, яка подала апеляційну скаргу, позивача ОСОБА_1 адвоката Павлюк О.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Павлюк Оксана Василівна, на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 грудня 2025 року, постановлену суддею Кіндратишин Л.Р. в м. Івано-Франківську, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою власністю,
в с т а н о в и в :
Короткий зміст позовних вимог (первісного та зустрічного позовів)
Позивач ОСОБА_1 , 05.11.2024, звернувся з позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просив визнати за ним право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 2610100000:08:007:0532, загальною площею 0,0015 га.; земельну ділянку, кадастровий номер 2610100000:08:007:0533, загальною площею 0,0015 га., які розташовані Івано-Франківська область Івано-Франківський район м. Івано-Франківськ вул. Миру, автомобіль марки «FORD FIESTA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , залишити у власності відповідача.
Представник відповідача, 28.11.2024, подав відзив та зустрічну позовну заяву про визнання особистою власністю майна подружжя, в якому просив продовжити строк на подання зустрічного позову, визнати транспортний засіб марки «FORD FIESTA», рік випуску - 2017, колір - червоний, VIN код: НОМЕР_2 , реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , особистою приватною власністю ОСОБА_2 та стягнути з відповідача за зустрічним позовом сплачений судовий збір у розмірі 3439,90 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 41000 грн.
ОСОБА_1 , 09.01.2025, подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив визнати за ним право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 2610100000:08:007:0532, загальною площею 0,0015 га, земельну ділянку, кадастровий номер 2610100000:08:007:0533, загальною площею 0,0015 га., для ведення особистого селянського господарства, які розташовані АДРЕСА_1 , компенсувавши 1/2 загальної вартості двох ділянок, а саме 7000 грн, автомобіль марки «FORD FIESTA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , залишити у власності відповідачки та стягнути з останньої грошову компенсацію у розмірі 1/2 ринкової вартості автомобіля, а саме 171 995 грн. 
Ухвалою суду від 09.01.2025 прийнято зустрічний позов до спільного розгляду з первісним позовом, здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільної справи до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням (а.с.166-168, т.1).
Ухвалою суду від 26.05.2025 закрито підготовче провадження (а.с.273-274, т.1).
Від представника позивача адвоката Павлюк О.В. 04.12.2025 надійшла заява про зміну предмета позову та уточнення позовних вимог (а.с.91-95, т.2). В обґрунтування заяви, зокрема, зазначено, що у судовому засіданні 09.10.2025 представник відповідача Круць В.М. заявив, що спірні земельні ділянки насправді не є ділянками сільськогосподарського призначення, а паркомісцями, які мають значно більшу вартість та абсолютно інше цільове призначення. Такі земельні ділянки фактично є паркомісцями розміщеними на прибудинковій території за адресою проживання позивача. Ця обставина має істотне значення для правильного вирішення спору та зумовлює необхідність в зміні предмету позову у частині, що стосується визначення права власності на спірні земельні ділянки. А саме визнання таких особистою власністю позивача, оскільки придбані ним за особисті кошти. Вказане також підтверджується укладеним попереднім договором з ПП «Інтер-Буд-Інвест» 22.01.2021 і забудовнику не вдалось змінити цільове призначення земельних ділянок. Оскільки позивач перебував у шлюбі на час реєстрації таких земельних ділянок, відповідач, маніпулюючи почуттями, наполягала на реєстрації однієї ділянки (паркомісця) за нею. Позивач оплатив повну вартість паркомісць в розмірі 5000 доларів США, однак забудовник з метою уникнення реального декларування доходів, видав квитанцію лише на 3000 доларів США. Представник позивача вказував, що раніше стороні позивача за первісним позовом не було відомо чи визнає відповідач ту обставину, що земельні ділянки сільськогосподарського призначення є де-факто ділянками «паркомісцями». Просив поновити строк для подання такої заяви.
Від представника позивача адвоката Павлюк О.В. 22.12.2025 надійшло клопотання про повернення до стадії підготовчого засідання з метою подання позивачем обґрунтованої заяви про зміну предмету позову в частині визнання земельних ділянок особистою власністю ОСОБА_1 .
Ухвалою суду 22.12.2025 відмовлено у клопотанні представника позивача за первісним позовом про повернення до стадії підготовчого провадження.
У судовому засіданні представник позивача просила поновити строк для подання заяви про зміну предмету та підстав позову та підтримала таку, представник відповідача просив відмовити у заяві через безпідставність.
Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду
Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 22 грудня 2025 року відмовлено у поновленні строку позивачу ОСОБА_1 для подання заяви про зміну предмету позову та уточнення позовних вимог. Заяву позивача ОСОБА_1 про зміну предмету позову та уточнення позовних вимог залишено без розгляду та повернуто заявнику.
Ухвала суду мотивована тим, що у поданій заяві стороною позивача належним чином не обґрунтовано та не доведено поважність причин пропуску процесуального строку для подання такої заяви про зміну предмету позову, не наведено об`єктивних причин, які б вказували на те, що позивач за первісним позовом не мав змоги подати вказану заяву у встановлений законом строк з об`єктивних причин. Відтак, зважаючи на необхідність дотримання принципу змагальності, розумності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для поновлення пропущеного позивачем процесуального строку для подання заяви про зміну предмету позову та уточнення позовних вимог і залишив цю заяву без розгляду.
Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги
Не погодившись із вказаною ухвалою суду, представник ОСОБА_1 адвокат Павлюк О.В. подала апеляційну скаргу, оскільки вважає її такою, що прийнята без урахування фактичних обставин справи, з порушенням норм процесуального права, внаслідок надмірного формалізму.
Зокрема, не погоджується із висновками суду першої інстанції, оскількинеобхідність та об`єктивна можливість зміни предмета позову у позивача (апелянта) виникла безпосередньо під час розгляду справи по суті, а саме у судовому засіданні 09.10.2025 року. До цього моменту існувала певна правова невизначеність, оскільки у Попередньому договорі від 22.01.2021 року, укладеному між позивачем та забудовником ПП «Інтер-Буд-Інвест» об`єкт майнових прав зазначено як «паркомісце», а уже після реєстрації цього об`єкту в реєстрі речового права - «земельна ділянка з кадастровим номером 2610100000:08:007:0532, площею 0,0015 (нуль цілих п`ятнадцять десятитисячних) га та земельна ділянка з кадастровим номером 2610100000:08:007:0533, площею 0,0015 (нуль цілих п`ятнадцять десятитисячних) га, з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства». Лише під час надання пояснень по суті справи 09.10.2025 року представник відповідача офіційно визнав, що спірні ділянки фактично є тими самими паркомісцями, за які позивачем згідно попереднього договору від 22.01.2021 року внесено повну оплату. Згідно з ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню. Саме таке визнання створило нову процесуальну обставину, яка і стала підставою для негайної зміни предмету позову. Адже, придбання позивачем земельних ділянок за особисті кошти, до реєстрації шлюбу з відповідачем вказує на те, що спірні земельні ділянки мають статус особистої власності, а не спільного сумісного майна подружжя. Наголошує на тому, що ця обставина, має виключне істотне значення для правильного вирішення справи по суті та зумовлює необхідність в уточненні предмету позову в частині, що стосується визначення права власності на спірні земельні ділянки. А саме визнання таких ділянок особистою власністю позивача, оскільки останні придбані ОСОБА_3 до реєстрації шлюбу та за його особисті кошти, що абсолютно не взято судом до уваги. 
Таким чином, вважає, що суд першої інстанції залишив без розгляду заяву про зміну предмету позову лише з формальних підстав, а саме порушення процесуальних строків звернення з такою заявою, з чим неможливо погодитися, оскільки, згідно із ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення справи з метою ефективного захисту порушених прав, тобто завдання цивільного судочинства превалює над дотриманням принципу змагальності судового процесу. Європейський суд з прав людини зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі Жоффре де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року). З огляду на визнання відповідачем тотожності «паркомісць» та спірних «земельних ділянок», зміна предмету позову є необхідною та обов`язковою для забезпечення ефективного захисту порушеного права позивача та уникнення подання пов`язаного позову у майбутньому, при розгляді якого буде здійснюватися дослідження тих самих документів і правовідносин, що склалися між сторонами. У зв`язку з цим позовні вимоги необхідно змінити відповідно до змісту заяви про зміну предмету позову від 04.12.2025. На вищезазначене суд першої інстанції не звернув увагу та дійшов передчасного висновку про відмову у прийнятті заяви позивача про зміну предмета позову від 04 грудня 2025 року та відсутності підстав для поновлення строку на її прийняття, цим самим допустив надмірний формалізм, що має наслідком обмеження права позивача на доступ до суду як елемента права на справедливий суд, що є неприпустимим, оскільки суворе застосування строку без урахування обставин справи є непропорційним щодо цілі забезпечення правової визначеності та належного здійснення правосуддя, а також перешкоджає доступним засобам правового захисту
Окрім зазначеного вище, представник позивача наголошує на тому, що з часу звернення ОСОБА_1 з позовом у цій справі (05.11.2024) минув чималий строк, однак лише 09 січня 2025 року ухвалою суду прийнято зустрічний позов ОСОБА_2 та здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін цивільної справи до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та зміну засідання до розгляду справи по суті підготовчим засіданням. 28.01.2025 року представником ОСОБА_2 подано до суду клопотання про долучення доказів, а саме розписки ОСОБА_4 про те, що 20.01.2021 року останній, начебто, отримав від ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 5000 доларів США за ремонт спірного транспортного засобу. Саме подання (28 січня 2025) представником відповідача до матеріалів справи, розписки ОСОБА_4 від 20 січня 2021 року, що на переконання позивача, є абсолютно фіктивною, вчиненою зацікавленими особами, саме під час розгляду цієї справи по суті, з метою введення суду в оману шляхом хибного запевнення, що ОСОБА_2 самостійно, до реєстрації з позивачем шлюбу, придбала спірний транспортний засіб та за рахунок власних коштів в розмірі 5000 доларів США здійснила ремонт спірного транспортного засобу. Бажання позивача спростувати такий доказ зумовило подання ОСОБА_1 низки клопотань про витребування додаткових доказів по справі та ініціювання ним податкової перевірки юридичної особи ТОВ "ДЖЕК АВТО", в якій подружжям придбано спірний транспортний засіб, та фізичної особи ОСОБА_4 , яка надала розписку про отримання коштів. Тривалий розгляд податковою інстанцією обґрунтованого звернення позивача щодо перевірки інформації вказаної в розписці ОСОБА_4 , яка з часу долучення її до матеріалів справи стала предметом доказування по справі, і було об`єктивною та абсолютно незалежною від сторони позивача, причиною та потребою в більш тривалому періоді підготовчого провадження по справі. Про що представником ОСОБА_1 неодноразово заявлялись усні клопотання та відкладались призначені судом, з інтервалом у два тижня, судові засідання. Наголошує на тому, що на час постановлення ухвали про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті від 26 травня 2025 року, представником ОСОБА_1 висловлювалось «заперечення щодо закриття підготовчого засідання, оскільки у сторони позивача є намір подати ще необхідні докази», що суд першої інстанції зазначив у самій ухвалі, однак така заява не взята судом до уваги та закрито підготовче провадження. Закриваючи поспіхом підготовче провадження у справі, суд першої інстанції грубо порушив принцип рівності сторін у процесі та свідомо обмежив можливість позивача зібрати та долучити до матеріалів справи необхідні докази, чим також порушив справедливий баланс між сторонами, та в такий спосіб обмежив можливість сторони позивача представити справу в таких умовах, які б не ставили її у суттєво невигідне становище щодо іншої сторони (відповідача).
Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 04.12.2025р.
Позиція інших учасників справи 
Представник ОСОБА_2 адвокат Круць В.М. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому з доводами такої не погоджується та просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
Позиція Івано-Франківського апеляційного суду
У засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 адвокат Павлюк О.В. доводи апеляційної скарги підтримала та просила її задовольнити.
Інші учасники справи у судове засідання не прибули, хоча їх належним чином повідомлено судом про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Вислухавши доповідь судді, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвала суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає.
Застосовані норми права, мотиви та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ч. 3 ст. 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.
Згідно з ч. 8 ст. 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Положенням ст. 126 ЦПК України визначено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою (ч. 7 ст. 127 ЦПК України).
В обґрунтування поновлення строку позивач посилався на те, що процесуальний строк для подання заяви про зміну предмету позову було пропущено, у зв`язку із тим, що 09.10.2025 представник відповідача ОСОБА_5 визнав, що спірні земельні ділянки є паркомісцями, а тому позивач дійшов висновку про необхідність подання заяви про зміну предмету позову.
Водночас, представник позивача, обґрунтовуючи підстави для поновлення строку на подання заяви про зміну предмета позову та уточнення позовних вимог, посилався на положенням ч. 4 ст. 49 ЦПК України, яка не підлягає застосуванню у цьому випадку, оскільки стосується нового розгляду справи.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що підстави для поновлення строку не є поважними, оскільки сторони висловили свої позиції ще на стадії підготовчого провадження, яке ухвалою суду закрито 29.05.2025.
Водночас, до заяви про зміну предмету позову долучено попередній договір про укладення договору купівлі-продажу паркомісця, яке буде створено у майбутньому, і завдатку від 22.01.2021 між ПП «Інтер-Буд-Інвест» та ОСОБА_1 про купівлю-продаж паркомісця для легкового автомобіля, яке буде створено у майбутньому на належне продавцю нерухоме майно, площа паркомісця 0,0030 га, місцезнаходження: АДРЕСА_1 . 
Місцевий суд правильно вважав, що про вказаний договір, його умови позивач був обізнаний ще з моменту його укладення – 22.01.2021, тому сторона позивача за первісним позовом, мала можливість з`ясувати необхідні для себе обставини ще на стадії підготовчого провадження.
Попри те, позивач за первісним позовом заявляв про поширення режиму спільної сумісної власності подружжя на ці земельні ділянки, хоча просив і залишити їх у його власності, погоджуючись на стягнення з нього компенсації на користь відповідачки за частину. При цьому, обставина, на яку посилається позивач про цільове призначення земельних ділянок і про намір їх фактичного використання за цільовим призначенням або можливість зміни цільового призначення, не пов`язана із обов`язками покупців щодо оплати предмету договору. Тобто, якщо позивач при укладенні договорів купівлі-продажу здійснював їх оплату незалежно на кого майно було оформлено (на позивача чи відповідачку), то про належність коштів, які використовувались для оплати (особисті чи спільні) йому було відомо при укладенні договорів.
Таким чином, пропуск строку для зміни предмету позову є невиправданим.
Згідно з практикою ЄСПЛ право на суд не є абсолютним, а підпорядковується певним обмеженням, які не повинні порушувати саму сутність цього права.
Кожна особа, звертаючись до суду із позовом, повинна дотримуватися встановленого національним законодавством порядку (процедури), включаючи вимоги щодо підсудності, форми та змісту позовної заяви, сплати судового збору та інших процесуальних правил. (рішення ЄСПЛ «Голдер проти Великої Британії» від 21.12.1975).
Враховуючи вищезазначене, з огляду на те, що у поданій заяві стороною позивача належним чином не обґрунтовано та не доведено поважність причин пропуску процесуального строку для подання заяви про зміну предмету позову, не наведено об`єктивних причин, які б вказували на те, що позивач за не мав змоги подати вказану заяву у встановлений законом строк з об`єктивних причин, зважаючи на необхідність дотримання принципу змагальності, розумності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для поновлення пропущеного позивачем процесуального строку для подання заяви про зміну предмету позову та залишення без розгляду заяви позивача ОСОБА_1 про зміну предмету позову та уточнення позовних вимог.
В апеляційній скарзі не спростовано висновку місцевого суду про те, що про попередній договір та його умови сторона позивача була обізнана ще з моменту його укладення – 22.01.2021. Також в апеляційній скарзі не зазначено будь-яких об`єктивних причин, які б вказували на те, що позивач за не мав змоги подати вказану заяву у встановлений законом строк.
Отже, доводи апеляційної скарги не впливають на правильність висновків суду першої інстанції.
У зв`язку з вищенаведеним, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга залишенню без задоволення.
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Павлюк Оксана Василівна, залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 грудня 2025 року – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач       І.О. Максюта
Судді:         О.О. Томин
В.М. Барков

Повний текст постанови складено 13 травня 2026 року.