Номер провадження: 22-ц/813/1154/26 
Справа № 522/12652/20
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю.Б.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Таварткіладзе О.М.,
суддів: Вадовської Л.М., Погорєлової С.О.,
за участю секретаря судового засідання: Чередник К.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2024 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про розірвання шлюбу, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права спільної сумісної власності та поділ майна подружжя, -
В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року до суду звернувся представник ОСОБА_1 – адвокат Чумаченко С.О. з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, який був зареєстрований 09 вересня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, про що 09 вересня 2014 року був зроблений відповідний актовий запис №1172 та видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції свідоцтво про шлюб Серії НОМЕР_1 .
Від спільного шлюбу сторони по справі мають неповнолітніх дітей:
- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження Серії НОМЕР_2 , видане 22 жовтня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції);
- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( свідоцтво про народження Серії НОМЕР_3 , видане 27 липня 2016 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області).
Позовні вимоги мотивовані тим, що під час подружнього життя між сторонами виявились: несумісність характерів, неможливість досягнення консенсусу з сімейних питань, різноплановість поглядів на життєві та інші цінності. Не зважаючи на те, що подружжя проживає разом, однак сімейної цілісності не відчувається, шлюб став носити формальний характер. Перебування в шлюбі обмежує сторін в самостійній реалізації ними майнових та немайнових прав, зокрема позивач обмежений у здійсненні цивільних прав, придбанні майна тощо.
Неповнолітні діти проживають разом із подружжям.
11 березня 2021 року до суду від представника ОСОБА_3 адвоката Селіванова С.А. надійшов зустрічний позов до ОСОБА_1 , згідно якого позивач просить: 
- стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 в твердій грошовій сумів розмірі 2 5000,00 грн. щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03 серпня 2020 року до досягнення дитиною повноліття;
- стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 в твердій грошовій сумів розмірі 25 000,00 грн. щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03 серпня 2020 року до досягнення дитиною повноліття;
- поділити спільне сумісне майно подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , по частки;
- визнати об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , на незавершений будівництвом садовий будинок, загальною площею 333,0 кв. м., а саме, літ. «А», загальною площею 333,0 кв. м., що складається з підвалу загальною площею 84,5 кв. м., першого поверху загальною площею 87,7 кв. м., другого поверху загальною площею 87,1 кв. м., мансарди загальною площею 73,7 кв. м.; мостіння, басейну загальною площею 24.4 кв. м., огорожі, які розташовані на земельній ділянці площею 0,0403 га, кадастровий номер 5110137500:54:002:0101, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , без його реального поділу;
- поділити транспортний засіб марки Mercedes-Benz GLE 43AMG, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 по частки як спільне майно подружжя;
- визнати за ОСОБА_3 право власності на частину транспортного засобу марки Mercedes-Benz GLE 43AMG, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 ;
- визнати за ОСОБА_1 право власності на частину транспортного засобу марки Mercedes-Benz GLE 43AMG, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 ;
- поділити земельну ділянку площею 0,0403 га, кадастровий номер 5110137500:54:002:0101, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 по частки як спільне майно подружжя;
- визнати за ОСОБА_3 право власності на частину земельної ділянки площею 0,0403 га, кадастровий номер 5110137500:54:002:0101, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ;
- визнати за ОСОБА_1 право власності на частину земельної ділянки площею 0,0403 га, кадастровий номер 5110137500:54:002:0101, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .
Зустрічний позов мотивований тим, що на момент подачі заяви сторони по справі не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна, а також позивач ОСОБА_1 ухиляється від участі в утриманні дітей. 
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу – задоволено.
Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , зареєстрований 09 вересня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, про що зроблений відповідний актовий запис №1172 та 09 вересня 2014 року видане свідоцтво про шлюб Серії НОМЕР_1 – розірвано.
Малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 залишено на утриманні матері – ОСОБА_6 .
Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа – Відділ у справах дітей Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про визнання права спільної сумісної власності та поділ майна подружжя – задоволено частково.
Визнано об`єктами спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на:
- незавершений будівництвом садовий будинок, загальною площею 333,0 кв. м, а саме, літ. «А», загальною площею 333,0 кв. м, що складається з підвалу загальною площею 84,5 кв. м, першого поверху загальною площею 87,7 кв. м, другого поверху загальною площею 87,1 кв. м, мансарди загальною площею 73,7 кв. м; мостіння, басейну загальною площею 24,4 кв. м., огорожі, які розташовані на земельній ділянці загальною площею 0,0403 га, кадастровий номер 5110137500:54:002:0101, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ;
- земельну ділянку загальною площею 0,0403 га, кадастровий номер 5110137500:54:002:0101, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ;
- транспортний засіб марки Mercedes-Benz GLE 43AMG, 2017 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 .
Визнано за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 ) право власності на 1/2 частину:
- незавершеного будівництвом садового будинку, загальною площею 333,0 кв. м, а саме: літ. «А», загальною площею 333,0 кв. м, що складається з підвалу загальною площею 84,5 кв. м, першого поверху загальною площею 87,7 кв. м, другого поверху загальною площею 87,1 кв. м, мансарди загальною площею 73,7 кв. м; мостіння, басейну загальною площею 24,4 кв. м., огорожі, які розташовані на земельній ділянці загальною площею 0,0403 га, кадастровий номер 5110137500:54:002:0101, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ;
- земельної ділянки загальною площею 0,0403 га, кадастровий номер 5110137500:54:002:0101, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ;
- транспортного засобу марки Mercedes-Benz GLE 43AMG, 2017 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 .
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 ) грошову компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності, у розмірі 1/2 вартості відчуженого майна, а саме транспортного засобу марки Mercedes-Benz GLE 43AMG, 2017 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , на загальну суму 1184441 (один мільйон сто вісімдесят чотири тисячі чотириста сорок одна) гривня 50 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_5 ; адреса: АДРЕСА_1 ) на користь держави суму недоплаченого судового збору за подання зустрічної позовної заяви у розмірі 6610 (шість тисяч шістсот десять) гривень 00 копійок.
В іншій частині зустрічних позовних вимог – відмовлено. 
Не погоджуючись з таким рішенням суду,  ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 ,звернувся з апеляційною скаргою, в якій просять рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2024 року:
- в частині задоволених зустрічних позивних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні зустрічного позову відмовити у повному обсязі;
- в частині, якою малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 залишено на утриманні матері – ОСОБА_6 скасувати;
- змінити в мотивувальній частині щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності, у розмірі 1/2 вартості відчуженого майна, а саме транспортного засобу марки Mercedes-Benz GLE 43AMG, 2017 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , на загальну суму 1184441,50 грн.
посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.
Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, призначене на 12.05.2026 року на 15:30 год. представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради в судове засідання не з`явився, про причини не явки не повідомив, про відкладення розгляду справи з наведення мотивів необхідності своєї безпосередньої участі в судовому засіданні очно або в режимі відеоконференцзв`язку не подавав.
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Проаналізувавши наведене, апеляційний суд приходить до висновку що явка учасників до апеляційного суду не є обов`язковою, а наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи. Спір підлягає вирішенню по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не сама по собі відсутність у судовому засіданні представників учасників справи, а саме неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні за їхньою відсутністю. Тому розгляд апеляційним судом справи у відсутності учасників, які відсутні в судовому засіданні при таких обставинах не є порушенням їхніх прав щодо забезпечення участі в судовому засіданні і доступі до правосуддя. Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі № 361/8331/18.
Враховуючи наведені обставини, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення судового засідання.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційних скарг, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч.1 п.2 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Задовольняючи позов, розриваючи шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , зареєстрований 09 вересня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, про що зроблений відповідний актовий запис №1172 та 09 вересня 2014 року видане свідоцтво про шлюб Серії НОМЕР_1 , залишаючи малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на утриманні матері матері ОСОБА_6 ,
задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , 
визнаючи об`єктами спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на:
- незавершений будівництвом садовий будинок, загальною площею 333,0 кв. м, а саме, літ. «А», загальною площею 333,0 кв. м, що складається з підвалу загальною площею 84,5 кв. м, першого поверху загальною площею 87,7 кв. м, другого поверху загальною площею 87,1 кв. м, мансарди загальною площею 73,7 кв. м; мостіння, басейну загальною площею 24,4 кв. м., огорожі, які розташовані на земельній ділянці загальною площею 0,0403 га, кадастровий номер 5110137500:54:002:0101, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ;
- земельну ділянку загальною площею 0,0403 га, кадастровий номер 5110137500:54:002:0101, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ;
- транспортний засіб марки Mercedes-Benz GLE 43AMG, 2017 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 .
визнаючи за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 ) право власності на 1/2 частину:
- незавершеного будівництвом садового будинку, загальною площею 333,0 кв. м, а саме: літ. «А», загальною площею 333,0 кв. м, що складається з підвалу загальною площею 84,5 кв. м, першого поверху загальною площею 87,7 кв. м, другого поверху загальною площею 87,1 кв. м, мансарди загальною площею 73,7 кв. м; мостіння, басейну загальною площею 24,4 кв. м., огорожі, які розташовані на земельній ділянці загальною площею 0,0403 га, кадастровий номер 5110137500:54:002:0101, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ;
- земельної ділянки загальною площею 0,0403 га, кадастровий номер 5110137500:54:002:0101, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ;
- відмовляючи у застосуванні позовної давності до вимоги про стягнення компенсації на частину автомобіля Mercedes-Benz GLE 43AMG, 2017 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 
стягуючи з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності, у розмірі 1/2 вартості відчуженого майна, а саме транспортного засобу марки Mercedes-Benz GLE 43AMG, 2017 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , на загальну суму 1 184 441 (один мільйон сто вісімдесят чотири тисячі чотириста сорок одна) гривня 50 копійок;
- відмовляючи в іншій частині зустрічних позовних вимог,
суд виходив з того, що: 
- шлюб має формальний характер, сторони у справі мають різні погляди на життя та не бажають досягнути примирення, продовжувати подальше спільне життя, подальше збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам та інтересам їхніх дітей;
- постановою Приморського районного суду м. Одеси від 15 грудня 2021 року по справі 522/22121/21 щодо скоєння ОСОБА_1 відносно ОСОБА_3 та їхніх спільних малолітніх дітей домашнього насильства економічного характеру у будинку за адресою: АДРЕСА_1 - закрито, у зв`язку із закінченням строків, передбачених ч. 2 ст. 38 КУпАП, на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП (з нереабілітуючих підстав); 
- спірний будинок був набутий подружжям в період шлюбу, розташований на земельній ділянці загальною площею 0,0403 га, кадастровий номер 5110137500:54:002:0101 за адресою: АДРЕСА_1 є об`єктами спільної сумісної власності, незважаючи на навмисні ухиляння Відповідача від вчинення дій щодо прийняття його в експлуатацію;
- садовий будинок згідно технічного паспорту від 19.06.2020 року № 20/06/11 є тим же самим садовим будинком, будівництво якого здійснювалось на підставі повідомлення про початок виконання будівельних робіт № ОД062142620185 та декларації про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорту від 01.07.2021 року № ОД10121070198;
- транспортний засіб марки Mercedes-Benz GLE 43AMG, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , придбаний в період перебування сторін у шлюбі, є спільною сумісною власністю подружжя, станом на 18 вересня 2020 року відчужений Відповідачем на власний розсуд без згоди Позивачки після припинення спільного проживання сторін і ведення ними спільного господарства;
- про відчуження ОСОБА_1 без її згоди у вересні 2020 року їх спільного автомобіля марки Mercedes-Benz GLE 43AMG, ОСОБА_3 дізналась з листа РСЦ ГСЦ МВС в Одеській області № 31/15-3391 від 26.07.2021 року і строк давності за вимогою про стягнення компенсації за 1/2 частину вартості цього автомобіля не пропущений; 
Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Судом встановлено, з матеріалів справи вбачається, що:
- 09 вересня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції був зареєстрований шлюб, про що було видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 ; 
- в кінці липня 2020 року ОСОБА_1 перестав проживати однією родиною з ОСОБА_3 та звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою про розірвання шлюбу з ОСОБА_3 та поділ майна подружжя; 
- у шлюбі народились діти: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_3 від 27.07.2016 року; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 від 22.10.2014 року; 
У період перебування у шлюбі (свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_1 від 09 вересня 2014 року) Позивачем та Відповідачем у тому числі було набуто наступне майно:
- 18.06.2018 року укладено договір, реєстраційний номер 1668 купівлі-продажу садового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з садового будинку – літ. «А», загальною площею 42,9 кв. м., душу – літ. «Б», сараю – літ. «В», вбиральні – літ. «Г», мостіння – літ. «І», огорожі №1.3; арк 42 том 1;
- 18.06.2018 року укладено договір, реєстраційний номер 1669 купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий номер якої 5110137500:54:002:0101, площею 0,0403 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
- згідно з нотаріально посвідченими договорами, для придбання ОСОБА_1 садового будинку та земельної ділянки ОСОБА_3 надавала відповідну згоду, яка засвідчена нотаріусом;
- згідно з наданою представником позивача ОСОБА_1 08.09.2014 року отримав від свого батька у борг 350 000,00 доларів США;
- згідно з інформацією АО КБ «ПРИВАТБАНК», лише з 09 вересня – 31 грудня 2014 року, на картковий рахунок ОСОБА_1 від третіх осіб було зараховано 1 765 459,00 грн., протягом 2015 року, було зараховано більш 5 млн. грн. грн., протягом 2016 року більш ніж 10 млн. грн. Згідно інформації наданої генеральним директором ТОВ «НоваПей» код ЄДРПОУ 38324133, про отриманні грошові перекази фізичною особою ОСОБА_1 , протягом 09.09.2014 року – 01.07.2021 року, розмір отриманих грошових переказів складає 4 084 237,00 грн. (т. 4 а. с. 17 – 21); 
- згідно з договором про виконання ремонтно-будівельних робіт №18 від 03.02.2020 року укладеним між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_7 , актом приймання виконаних робіт №18 від 17.06.2020 року, актом приймання виконаних робіт від 18.06.2020 року, рахунки-фактури, замовлення покупця, відвантаження зі складу, квитанції на ім`я ОСОБА_3 про придбання будівельних матеріалів, обладнання та техніки, копії яких містяться у матеріалах судовій справі здійснена перебудова садового будинку, загальна площа будинку за адресою: АДРЕСА_1 була збільшена до 333,0 кв. м. (т.1 а. с. 57);
- згідно з технічним паспортом від 19.06.2020 року № 20/06/11 (т.1 а. с. 48), висновку оціночно-будівельного та оціночно-земельного експертного дослідження № 119/2020 підтвердження фактичного закінчення будівництвом садового будинку, визначення вартості садового будинку, складений судовим експертом Скибінська Тетяна Михайлівна – (т. 8 а. с. 192); згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи № 16 від 11.11.2022 року складеної судовим експертом Фесун Ларисою Анатоліївною (т. 9 а. с. 60) садовий будинок літера А площею 333,0 м кв. в тому числі площа основних приміщень – 57, 9 м. кв. по АДРЕСА_1 є готовим до експлуатації. 
- згідно з інформацією наявної в матеріалах справи, повідомлення про початок виконання будівельних робіт № ОД062142620185 та декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорту від 01.07.2021 року № НОМЕР_7 , були скасовані 19 грудня 2022 року Управлінням державного архітектурного будівельного контролю Одеської міської ради, за особистою заявою ОСОБА_1 ;
- згідно з Висновком судової транспортно-товарознавчої експертизи з визначення середньої ринкової вартості транспортного засобу Mercedes-Benz GLE 43AMG, 2017 року випуску, складеного 23 серпня 2023 року № 7582, середня ринкова вартість автомобіля Mercedes-Benz GLE 43AMG, 2017 року випуску, станом на дату розгляду справи, становить 2 368 914,00 грн. При цьому 1/2 частка ринкової вартості автомобіля Mercedes-Benz GLE 43AMG, 2017 року випуску становить суму 1 184 441,5 грн. (т. 8 а. с. 38).
Колегія суддів виходить з наступного.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно з частиною третьою статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Стаття 60 СК України вказує на презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до частини першої статті 70 СК України в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Згідно з частинами другою та третьою статті 372 ЦК України в разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
Вирішуючи спори між подружжям про поділ майна, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, яке існує на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання такого майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Відповідно до частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
У статтях 60, 70 СК України, статті 368 ЦК України передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява одного з подружжя про те, що річ була куплена на її особисті кошти, не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.
Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц.
Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно з законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.
У справі, що переглядається, судом встановлено, що будинок та земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 придбані ОСОБА_1 за нотаріально посвідченими договорами купівлі-продажу від 18.06.2018 року зі згоди своєї дружини ОСОБА_3 в період спільного проживання (з 09.09.2014 року по липень 2020 року) і перебування сторін у зареєстрованому шлюбі (з 09.09.2014 року по 29.10.2024 року) та є спільною сумісною власністю подружжя.
Також у період спільного проживання сторін у зареєстрованому шлюбі за ОСОБА_1 зареєстрований на праві власності автомобіль Mercedes-Benz GLE 43AMG, 2017 року випуску (том «виділені матеріали» а.с. 64).
Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 року у справі № 214/6174/15-ц, конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.
Отже, на майно, набуте за час шлюбу, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведення.
Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка закріплені у статті 57 СК України.
Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу за кошти, які належали їй, йому особисто (пункти 2, 3 частини першої статті 57 СК України).
Відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 зазначав, що спірний садовий будинок та земельну ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 від придбав за грошові кошти, які він позичив 08.09.2014 року за договором позики у свого батька, про що видав йому розписку і це відбулось до укладення 09.09.2014 року шлюбу з ОСОБА_3 . Тобто ОСОБА_1 стверджує, що придбання будинку та земельної ділянки за договорами купівлі-продажу 18.06.2018 року відбулось на грошові кошти позичені ним до укладення шлюбу і тому садовий будинок і земельна ділянка не є спільною сумісною власністю подружжя.
Як вже зазначалось, положення статті 60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.
Згідно з розпискою від 08.03.2014 року ОСОБА_1 08.09.2014 року отримав від свого батька у борг 350 000,00 доларів США.
Колегія суддів погоджується з висновком районного суду про недоведеність придбання  спірного майна саме за ті гроші, які фігурують у розписці від 08.03.2014 року, оскільки шлюбні відносини були укладенні 09 вересня 2014 року, а спірне майно було придбане 18.06.2018 року.
Також є слушним посилання районного суду на те, що про наявність грошової розписки від 8 березня 2014 року ОСОБА_3 стало відомо лише після подання зустрічного позову про поділ майна подружжя.
Слід також звернути увагу, що при укладенні договорів купівлі-продажу 18.06.2018 року у даних договорах відображено отримання згоди від ОСОБА_3 , як дружини покупця ОСОБА_1 . 
Будь-яких доказів, що ОСОБА_1 повідомив нотаріусу і дружині, що грошові кошти, за які здійснювалось придбання об`єктів нерухомого майна – садового будинку і земельної ділянки, отримані ОСОБА_1 від свого батька у борг до укладення шлюбу і під його ОСОБА_1 особисті зобов`язання їх повернення батькові, ОСОБА_1 не надано.
Між тим повідомлення нотаріусу і дружині даних обставин напередодні укладення договорів купівлі-продажу і підтвердження їх документально за участі батька ОСОБА_1 не потребувало б отримання згоди дружини і фіксації даної згоди у договорах купівлі-продажу і супроводжувалось би відміткою нотаріуса у договорах, що купівля нерухомості здійснюється за особисті кошти покупця.
При цьому, як підтверджується відомостями АТ КБ «ПРИВАТБАНК», лише з 09 вересня – 31 грудня 2014 року, на картковий рахунок ОСОБА_1 від третіх осіб було зараховано 1 765 459,00 грн., протягом 2015 року, було зараховано більше 5 000 000 грн. а, протягом 2016 року більш ніж 10 000 000 грн.
Крім того, згідно з інформацією наданої генеральним директором ТОВ «НоваПей» код ЄДРПОУ 38324133, про отриманні грошові перекази фізичною особою ОСОБА_1 , протягом сумісного проживання сторін у зареєстрованому шлюбі з 09.09.2014 року – 01.07.2021 року, розмір отриманих ОСОБА_1 грошових переказів складає 4 084 237,00 грн. 
Враховуючи встановлені судом обставини, колегія суддів погоджується з районним судом, що ОСОБА_1  не довів, що придбання садового будинку і земельної ділянки в загальній сумі виходячи з курсу НБУ долара до гривні на 18.06.2014 року – близько 101 000 доларів США відбулось саме з тих грошових коштів, які зазначені у розписці від 08.09.2014 року -350 000 доларів США. 
Тому висновок суду першої інстанції щодо неприйнятності доказів, якими відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 доводив свої заперечення на вимогу щодо поділу спільного майна подружжя, та висновок суду про неспротування відповідачем презумпції спільності права власності подружжя на майно (садовий будинок, земельна ділянка, транспортний засіб).
Крім того, заперечуючи проти задоволення зустрічного позову щодо поділу будинку ОСОБА_1 в особі свого представника вказував, що дане майно було реконструйовано самочинно, внаслідок чого є в розумінні ст. 376 ЦК України самочинним і не може бути поділено між подружжям.
Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
За частиною першою статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними (частина перша статті 70 СК України).
У частині другій статті 372 ЦК України вказано, що в разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Набуття права власності на об`єкти незавершеного будівництва визначено у статті 331 ЦК України. За змістом частини другої цієї статті право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).
ЦК України у частині першій статті 376 ЦК України визначає поняття самочинного будівництва. Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (частина друга зазначеної статті).
Інструкція щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затверджена наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 18 червня 2007 року № 55, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 06 липня 2007 року за № 774/14041, визначає порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна, крім земельних ділянок, та застосовується суб`єктами господарювання, які здійснюють технічну інвентаризацію об`єктів нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна.
Згідно з пунктом 2.3 зазначеної Інструкції не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.
Висновок про те, що самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу зробив і Верховний Суд України у постановах від 04 грудня 2013 року у справі № 6-130цс13 та від 30 вересня 2015 року у справі № 6-286цс15, а також Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду у постановах від 06 березня 2019 року у справі № 361/4685/17 (провадження № 61-44133св18), від 15 квітня 2020 року у справі № 307/3957/14-ц (провадження № 61-43540св18), від 03 червня 2020 року у справі № 722/1882/16-ц (провадження № 61-39287св18), від 16 березня 2021 року у справі № 562/542/19 (провадження № 61-14468св20), від 15 листопада 2021 року у справі № 279/790/18 (провадження № 61-5368св20), від 17 листопада 2021 року у справі № 182/4522/19 (провадження № 61-19065св20), від 16 лютого 2022 року у справі № 495/6053/19 (провадження № 61-1694св21), від 09 березня 2023 року у справі № 127/28862/21 (провадження № 61-9283св22) та інше.
Послідовна і судова практика Великої Палати Верховного Суду стосовно висновку про те, що особа не набуває права власності на самочинне будівництво (постанови від 23 червня 2020 року у справі № 680/214/16 (провадження № 14-445цс16) та від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17 (провадження № № 14-8цс21)).
Відповідно до вимог статей 328 та 329 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
За змістом зазначених норм матеріального права до прийняття новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на це новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільного обороту не виникає, у такому випадку особа є власником лише матеріалів, обладнання, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).
Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи внаслідок перебудови прибаного під час спільного проживання у зареєстрованому шлюбі садового будинку, його загальна площа збільшилась до 333,0 кв.м. ОСОБА_3 брала участь у будівництві та облаштуванні будинку, що зокрема підтверджується укладеним нею договором про виконання ремонтно – будівельних робіт №18 від 03.02.2020 року укладеним між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_7 , актом приймання виконаних робіт №18 від 17.06.2020 року, актом приймання виконаних робіт від 18.06.2020 року, рахунки-фактури, замовлення покупця, відвантаження зі складу, квитанції на ім`я ОСОБА_3 про придбання будівельних матеріалів, обладнання та техніки, копії яких містяться у матеріалах судовій справі..
Фактичне закінчення будівництва садового будинку і готовність його до експлуатації підтверджується висновком оціночно – будівельного та оціночно – земельного експертного дослідження № 119/2020 від 17.02.2021 року складеним судовим експертом Скибінською Тетяною Михайлівною та висновком судової будівельно-технічної експертизи № 16 від 11.11.2022 року складеним судовим експертом Фесун Ларисою Анатоліївною.
З моменту закінчення будівництва та на теперішній час, ОСОБА_3 разом з малолітніми дітьми, а саме ОСОБА_5 та ОСОБА_4 мешкає в цьому будинку. Будинок забезпечений електро-, водопостачанням та іншими необхідними побутовими умовами. Проте за письмовою заявою ОСОБА_1 спірний будинок було відключено від мережі електропостачання.
У зв`язку з відключенням реконструйованого будинку від електропостачання за письмовою заявою ОСОБА_1 і створенням таким чином труднощів для нормального проживання, ОСОБА_3 звернулася до правоохоронних органів.
Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 15 грудня 2021 року по справі 522/22121/21 щодо скоєння ОСОБА_1 відносно ОСОБА_3 та їхніх спільних малолітніх дітей домашнього насильства економічного характеру у будинку за адресою: АДРЕСА_1 -закрито, у зв`язку із закінченням строків, передбачених ч. 2 ст. 38 КУпАП, на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП (з нереабілітуючих підстав); 
Оцінивши встановлені обставини та дослідивши надані документи, суд першої інстанції набув вірного висновку, що реконструкція садового будинку зі збільшенням його площі здійснювалась і була закінчена під час спільного проживання сторін у зареєстрованому шлюбіщо після закінчення реконструкції садового будинку ОСОБА_3 разом з малолітніми дітьми, а саме ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , постійне проживають в спірному будинку, який є готовим для належної експлуатації.
Також встановлено постановою суду у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 (закрито з нереабілітуючих підстав) факту домашнього насильства економічного характеру відносно дружини та малолітніх дітей, які проживають разом з нею, було об`єктивно оцінено судом, у зв`язку з чим набуто обґрунтованого висновку про залишення дітей проживати разом з матір`ю.
19.09.2014 року ОСОБА_1 подав до Управління ДАБК Одеської міської ради повідомлення про початок виконання будівельних робіт № ОД062142620185, будівельний паспорт № 01-07/265 від 29.08.2014 року;
17.06.2021 року ОСОБА_1 подав до Управління ДАБК Одеської міської ради повідомлення про зміну даних у повідомленні про початок виконання будівельних робіт № ОД062142620185, будівельний паспорт № 01-07/265 від 29.08.2014 року;
В подальшому ОСОБА_1 зареєстрував декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта від 01 липня 2021 року за №ОД 10121070198, найменування об`єкта - Будівництво садового будинку, господарських будівель і споруд без зміни цільового призначення за адресою: АДРЕСА_1 кадастровий номер 5110137500:54:002:0101); 
30.09.2022 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом про зміну даних у повідомленні про початок виконання будівельних робіт/про зміну даних у повідомленні про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта № НОМЕР_7 , найменування об`єкта Будівництво садового будинку, господарських будівель і споруд без зміни цільового призначення за адресою: АДРЕСА_1 кадастровий номер 5110137500:54:002:0101); визнати незаконним та скасувати реєстрацію декларації про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта від 01 липня 2021 року за №ОД 10121070198, найменування об`єкта - Будівництво садового будинку, господарських будівель і споруд без зміни цільового призначення за адресою: АДРЕСА_1 кадастровий номер 5110137500:54:002:0101); стягнути з відповідачів судові витрати.
Згідно з листом Управління ДАБК Одеської міської ради від 20.12.2022 року вбачається, що 19.12.2022 року повідомлення про початок виконання будівельних робіт № ОД062142620185 та декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорту від 01.07.2021 року № НОМЕР_7 , були скасовані 19 грудня 2022 року Управлінням державного архітектурного будівельного контролю Одеської міської ради, за особистою заявою ОСОБА_1 .
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 21.12.2022 року позовну заяву ОСОБА_1  про визання незаконною та скасування реєстрації повідомлення про зміну даних у повідомленні про початок виконання будівельних робіт/про зміну даних у повідомленні про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта № НОМЕР_7 , найменування об`єкта Будівництво садового будинку, господарських будівель і споруд без зміни цільового призначення за адресою: АДРЕСА_1 кадастровий номер 5110137500:54:002:0101); визнати незаконним та скасувати реєстрацію декларації про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта від 01 липня 2021 року за №ОД 10121070198, найменування об`єкта - Будівництво садового будинку, господарських будівель і споруд без зміни цільового призначення за адресою: АДРЕСА_1 кадастровий номер 5110137500:54:002:0101) - залишено без розгляду у зв`язку із поданою ним заявою.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.12.2022 року у справі № 126/2200/20 (провадження № 61-10017св22) заначено, що якщо особа, яка має суб`єктивне право (наприклад, право власності), висловила безпосередньо або своєю поведінкою дала зрозуміти, що відмовляється від права власності, то така особа пов`язана своїм рішенням і не має права його змінити згодом. Спроба особи згодом здійснити право суперечитиме попередній поведінці такої особи і має призводити до припинення зазначеного права.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 04.11.2024 року у справі № 532/1550/23 (провадження № 61-4145сво24) зазначено, що у випадку, якщо особа добровільно відмовилася від видачі свідоцтва про права на частку в праві спільної сумісної власності, а надалі змінила своє рішення та звертається із заявою про видачу такого свідоцтва й оспорення свідоцтва про право на спадщину, в яке включено таке майно, то така особа пов`язана своїм рішенням і не має права його змінити згодом.
Статтею 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» (далі - Закон № 687-XIV) визначено, що будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеномуЗаконом № 3038-VІ.
Статтею 1 Закону № 3038-VІ передбачено, що замовник - це фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву.
Згідно зістаттею 4 цього ж Законуоб`єктом будівництва є будинки, будівлі, споруди будь-якого призначення, їх комплекси та частини, лінійні об`єкти інженерно-транспортної інфраструктури.
Суб`єктами містобудування є, поміж іншого, фізичні та юридичні особи.
Згідно з частиною першоюстатті 39 Закону № 3038-VІ прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви.
Частина восьма цієїстатті Закону № 3038-VІ визначає, що замовник відповідно дозаконунесе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданому ним повідомленні про початок виконання будівельних робіт, та за виконання будівельних робіт без повідомлення.
Відповідно достатті 39 Закону № 3038-V Іексплуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється (частина восьма).
Зареєстрована декларація про готовність об`єкта до експлуатації або сертифікат є підставою для укладення договорів про постачання на прийнятий в експлуатацію об`єкт необхідних для його функціонування ресурсів - води, газу, тепла, електроенергії, включення даних про такий об`єкт до державної статистичної звітності та оформлення права власності на нього (частина дев`ятастатті 39 Закону № 3038-VІ).
Замовник відповідно до закону несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації про готовність об`єкта до експлуатації, та за експлуатацію об`єкта без зареєстрованої декларації або сертифіката (частина десятастатті 39 Закону № 3038-VІ).
У справі, яка переглядається, вбачається, що саме ОСОБА_1 виступав замовником подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт № ОД062142620185 та декларації про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорту від 01.07.2021 року № ОД10121070198 і саме ОСОБА_1 виступив ініціатором скасування зазначених документів після звернення ОСОБА_3 до суду із зустрічним позовом про поділ садового будинку та зеамлеьної ділянки, як спільного мйна подружжя.
Тобто первісна поведінка ОСОБА_1 щодо реєстрації повідомлення про початок виконання будівельних робіт № ОД062142620185 та декларації про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорту від 01.07.2021 року № ОД10121070198 переслідувало кінцеву мету - реєстрацію права власності на реконструйований садовий будинок після закінчення всіх будівельних робіт і готовності його до експуатаціїї.
Однак в подальшому після заявлення ОСОБА_3 позовних вимог про поділ цього майна, як спільного майна подружжя, ОСОБА_1 вжив заходів щодо скасування даних документів і така поведінка ОСОБА_1 є протилежною по відношенню до його первісної і виходячи з хронології і змісту встановлених обставин має ознаки недобросовісної, оскільки має спрямованість на запобігання можливості поділу реконструйованого садового будинку, як такого, що має ознаки самочинного.
Між тим скасування повідомлення про початок виконання будівельних робіт № ОД062142620185 та декларації про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорту від 01.07.2021 року № ОД10121070198 за заявою ОСОБА_1 без чітко встановлених фактів внесення ним самим конкретно визначених недостовірних відомостей у ці документи, не надає підстави для висновку про визначення сатутсу реконструйованого садового будинку, як самочинного.
Одночасно самі по собі такі дії ОСОБА_1 не можна в контексті справи, яка переглядається, вважати добросовісними, а поведінку ОСОБА_1 - несуперечливою. 
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з відповідним висновком районного суду в цій частині.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.04.2026 року у справі № 607/10858/22 (п. п. 182-186) зазначено:
«Цей розділ містить висновки щодо застосування статті 331 ЦК України у подібних правовідносинах [правовідносинах щодо поділу майна подружжя, у яких об`єкт незавершеного будівництва не містить ознак самочинного спорудження].
Нерухомими речами треба визнавати як повністю завершені, так і не завершені будівництвом об`єкти, право власності на які зареєстроване у встановленому порядку. У свою чергу, будівельні матеріали, вироби та конструкції, що використовуються під час будівництва, є рухомими речами до моменту їх фізичного включення до конструкцій об`єкта будівництва, після чого такі матеріали, вироби та конструкції втрачають свою ідентичність.
Об`єктом незавершеного будівництва є річ особливого роду, щодо якої можливе існування цивільних прав і обов`язків, тобто може перебувати в цивільному обороті.
У випадку, коли об`єкт не має ознак самочинного будівництва, проте не вводиться в експлуатацію з вини одного з подружжя (співвласника-формального забудовника), то суд має право визнати за позивачем право на частку в об`єкті незавершеного будівництва, усунувши невизначеність у правовому режимі відповідної споруди.
Ступінь готовності спорудженого подружжям об`єкта незавершеного будівництва не є кваліфікуючою ознакою для ідентифікації відповідного об`єкта як оборотоздатного та не впливає на можливість застосування такого способу захисту порушеного права, як визнання за одним із подружжя (співвласником) права власності на його частку в спільному майні в порядку його поділу.
Судове рішення про визнання в порядку поділу права власності на частку в незавершеному будівництвом об`єкті не замінює процедуру введення об`єкта в експлуатацію. Цим рішенням закріплюється правовий режим цього майна як такого, що належить сторонам на праві спільної власності, та є підставою для проведення державної реєстрації речових прав саме на об`єкт незавершеного будівництв».
При таких обставинах спірний садовий будинок, площа якого є збільшеною в процесці реконструкції, який будучи готовим але не введеним в експлуатацію і право власності на який, як реконструйований, не зареєстроване, підлягає поділу, як незавершений будівництвом в якості спільного майна подружжя.
Таким чином суд першої інстанції набув вірного висновку, що садовий будтинок, земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , а також автомобіль Mercedes-Benz GLE 43AMG, 2017 року випуску є спільним мйном подружжя, презумпція на яке не спростована і яке підлягає поділу між подружжям.
Проте колегія суддів звертає увагу на таке. 
Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України). 
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Питання ефективності такого способу захисту порушеного права, як визнання певного майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя, перебувало на вирішенні Великої Палати Верховного Суду, а саме у справі № 523/14489/15.
У постанові від 23 січня 2024 року, ухваленій у вказаній справі, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення.
Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна.
З огляду на викладене вимога позову, заявлена в цій справі, про визнання невведеного в експлуатацію будинку об`єктом спільної сумісної власності подружжя задоволенню не підлягає як така, що не відповідає критерію ефективності способу захисту порушеного права позивачки.
Аанлогічно не підлягає задовленню ця ж вимога і щодо іншого спільного майна – земельної ділянки, на якій розташований спірний садовий будинок, а також автомобіль, про опділ якого заявлені вимоги.
Така вимога щодо кожної одиниці спільного майна складає підставу (а не предмет) позову про поділ майна подружжя і не потребує окремого артикулювання в позовній заяві.
Рішення місцевого суду в цій в цій частині вирішених вимог підлягає зміні, а самі ці вимоги підлягають залишенню без задоволення.
В частині вимоги про визнання права власності на частину реконструйованого садового будинку, земельної ділянки, на якій розташований цей садовий будинок розташований, а також автомобіля.
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).
Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. 
У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15 сформульовано висновок, що законодавцем встановлена презумпція спільності інтересів подружжя і сім`ї. Так, положення статті 60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.
Оскільки за встановлених судами в цій справі обставин земельна ділянка та садовий будинок придбані у шлбі, подальша реконструкція садового будинку здійснювалась за участі обох подружжя в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, і презумпцію спільності права власності подружжя на таке майно відповідач не спростував, то районний суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність порушеного права позивачки.
Тому виходячи із встановлених у справі обставин, рішення суду першої інстанції в частині визнання за  ОСОБА_3 в порядку поділу майна подружжя права власності на 1/2 частину незавершеного будівництвом садового будинку, загальною площею 333,0 кв. м, а саме: літ. «А», загальною площею 333,0 кв. м, що складається з підвалу загальною площею 84,5 кв. м, першого поверху загальною площею 87,7 кв. м, другого поверху загальною площею 87,1 кв. м, мансарди загальною площею 73,7 кв. м; мостіння, басейну загальною площею 24,4 кв. м., огорожі, які розташовані на земельній ділянці загальною площею 0,0403 га, кадастровий номер 5110137500:54:002:0101, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а також на саму земельну ділянку, на якій розташований садовий будинок загальною площею 0,0403 га, кадастровий номер 5110137500:54:002:0101, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 є обґрунтованим і заснованим на законі.
При цьому таке судове рішення не замінює процедуру введення об`єкта незавершеного будівництва в експлуатацію та не звільняє сторін у справі (співвласників) від обов`язку із вчинення дій, спрямованих на завершення процедури оформлення речових прав на це майно як на завершений будівництвом об`єкт нерухомості.
Втім, таке судове рішення закріплює правовий режим цього майна як такого, що належить сторонам на праві спільної власності, усуває правову невизначеність у питанні власників та їх часток, є підставою для проведення державної реєстрації речових прав саме на об`єкт незавершеного будівництва, а також захищає права та інтереси того з подружжя (співвласника), який не є формальним забудовником, підтверджуючи його право на частку в об`єкті незавершеного будівництва, а після введення його в експлуатацію та державної реєстрації права власності - в об`єкті нерухомого майна.
Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду в частині визнання права власності на 1/2 частину транспортного засобу марки Mercedes-Benz GLE 43AMG, 2017 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 .
Суд у справі, яка переглядається, встановив, що транспортний засіб марки Mercedes-Benz GLE 43AMG, 2017 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 був відчужений ОСОБА_1 в період зареєстрованого шлюбу, але після припинення шлюбних відносин та спільного проживання і ведення спільного сподарства з ОСОБА_3 .
Доказів, що таке відчуження здійснювалось зі згоди ОСОБА_3 . ОСОБА_1 не надав, як не надав і доказів того, що грошові кошти ним повністю або у певній частці передавались дружині або ним особисто витрачені в інтересах дружини та малолітніх дітей.
Оскільки ОСОБА_3 заявлені вимоги про грошову компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності, у розмірі 1/2 вартості відчуженого майна, а саме транспортного засобу марки Mercedes-Benz GLE 43AMG, 2017 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , яке було відчужено ОСОБА_1 18.09.2020 року, тобто для звернення з відповідними вимогами до суду, то для належного захисту права ОСОБА_3 і отримання нею грошової компенсації немає необхідності при таких обставинах у визнанні за ОСОБА_3 права власності на 1/2 частину даного майна в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя.
Тому висновок суду про задоволення даної позовної вимоги підлягає виключенню з мотивувальної та резолютивної частини рішення суду.
Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що строк позовної давності, який заявлений стороною ОСОБА_1 в частині вимоги про грошову компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності, у розмірі 1/2 вартості відчуженого майна, а саме транспортного засобу марки Mercedes-Benz GLE 43AMG, 2017 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 .
Доводи апеляційної скарги про те, що суд не вірно визначився з початком відліку позовної давності (26.07.2021 року – дата листа РСЦ ГСЦ МВС в Одеській області № 31/15-3391 з відповідною інформацією про відчуження спірного транспортного засобу), оскільки на думку апелянта такою датою липень 2020 року, коли сторони припинили спільне проживання, не можуть бути взятими до уваги з огляду на наступне.
У главі 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.
За змістом статей 256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
До правових наслідків порушення права на грошову компенсацію в розмірі частки спільного майна подружжя, яке було відчужене одним із подружжя після припинення спільного проживання сторін у зареєстрованому шлюбі і без отримання згоди іншого з подружжя, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).
Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.
Законодавство може визначати певні обставини, які впливають на перебіг позовної давності і змінюють порядок її обчислення. До таких обставин відноситься зупинення перебігу позовної давності та її переривання, що передбачено статями 263 та 264 ЦК України.
Водночас під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме продовження позовної давності.
Із 12 березня 2020 року на усій території України установлений карантин із подальшим продовженням відповідними постановами його строку до 30 червня 2023 року (пункт 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»).
Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину (пункт 12 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України в редакції Закону № 540-ІХ, який набрав чинності 02 квітня 2020 року).
Тобто, строки давності щодо вимог про грошову компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності, у розмірі 1/2 вартості відчуженого майна, а саме транспортного засобу марки Mercedes-Benz GLE 43AMG, 2017 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , відчуженого ОСОБА_1 18.09.2020 року, які припали на час набрання чинності Законом № 540-ІХ (02 квітня 2020 року) і продовжуються на строк дії такого карантину.
На вказаному наголошено у пункті 100 постанови Великої Палати Верховного Суду від 06 вересня 2023 року у справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46гс22), а також у постановах Верховного Суду: від 07 вересня 2022 року в справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22), від 16 листопада 2023 року у справі № 487/1342/21 (провадження № 61-4298св23), від 20 квітня 2023 року у справі № 728/1765/21 (провадження № 61-6640св22).
У цій справі у позивача право на грошову компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності, у розмірі 1/2 вартості відчуженого майна, а саме транспортного засобу марки Mercedes-Benz GLE 43AMG, 2017 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , у будь-якому разі не могло виникнути раніше дати відчуження автомобіля – 18.09.2020 року, але на той час діяв Закон № 540-ІХ, який набрав чинності 02 квітня 2020 року) і встановив продовження строків, передбачених статею 257 ЦК України на весь час дії карантину.
Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».
Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року.
Крім того, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу.
Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-ІХ) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17 березня 2022 року.
Надалі Законом України від 08 листопада 2023 року № 3450-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» (далі - Закон № 3450-ІХ) пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30 січня 2024 року. 
Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а після 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинився і такий стан триває дотепер.
Підсумовуючи, судова колегія зазначає, що в разі якщо позовна давність не спливла станом на 02 квітня 2020 року, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30 червня 2023 року - на строк дії карантину, а надалі до 29 січня 2024 року - на строк дії воєнного стану), а з 30 січня 2024 року перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану.
Отже, у справі, яка переглядається, звернення до суду з вимогою про стягнення грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності, у розмірі 1/2 вартості відчуженого майна, а саме транспортного засобу марки Mercedes-Benz GLE 43AMG, 2017 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , відчуженого ОСОБА_1 18.09.2020 року, відбулося без пропуску позовної давності.
Таким чином висновок районного суду про задоволення вимоги про стягнення грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності, у розмірі 1/2 вартості відчуженого майна, а саме транспортного засобу марки Mercedes-Benz GLE 43AMG, 2017 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 є обґрунтованим.
Визначена судом сума компенсації вартості 1/2 частки автомобіля 1184441 (один мільйон сто вісімдесят чотири тисячі чотириста сорок одна) гривня 50 копійок узгоджується з висновком судової транспортно-товарознавчої експертизи з визначення середньої ринкової вартості транспортного засобу Mercedes-Benz GLE 43AMG, 2017 року випуску, складеного 23 серпня 2023 року № 7582.
Матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_1 спростував належними доказами визначену ОСОБА_3 вартість спірного майна, або звертався з клопотанням про призначення відповідних експертиз для визначення такої вартості спірного майна, яке було предметом поділу.
При таких обставинах, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції в цій частині вимог.
Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду – зміні шляхом виключення з мотивувальної та резолютивної частини рішення висновку суду про визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/2 частину транспортного засобу марки Mercedes-Benz GLE 43AMG, 2017 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 та відмови у вимогах про визнання садового будинку, земельної ділянки та автомобіля спільною сумісною власністю. В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 – задовольнити частково.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2024 року – змінити.
Виключити з мотивувальної та резолютивної частини рішення висновки суду про визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/2 частину транспортного засобу марки Mercedes-Benz GLE 43AMG, 2017 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 .
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено: 27.05.2026 року.

Головуючий        О.М. Таварткіладзе

Судді:         Л.М. Вадовська

С.О. Погорєлова