ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2026 року	справа № 380/4745/26	
м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Коморного О.І., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 та зобов`язання вчинити дії.
Обставини справи.
До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 з вимогами:
- визнати протиправну бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразову винагороду в розмірі 70 000 гривень за кожні 30 днів виконання бойових (спеціальних) завдань під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до ротного опорного пункту включно, а також на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора в районах ведення воєнних (бойових) дій та на території держави-агресора за період з 10.05.2024 по 30.06.2024, з 01.07.2024 по 09.11.2024, з 27.11.2024 по 26.01.2025, з 15.02.2025 по 19.05.2025, з 20.05.2025 по 30.06.2025, з 29.09.2025 по 30.09.2025, з 01.10.2025 по 22.10.2025;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову винагороду в розмірі 70 000 гривень за кожні 30 днів виконання бойових (спеціальних) завдань під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до ротного опорного пункту включно, а також на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора в районах ведення воєнних (бойових) дій та на території держави-агресора за період з 10.05.2024 по 30.06.2024, з 01.07.2024 по 09.11.2024, з 27.11.2024 по 26.01.2025, з 15.02.2025 по 19.05.2025, з 20.05.2025 по 30.06.2025, з 29.09.2025 по 30.09.2025, з 01.10.2025 по 22.10.2025 року.
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач звертає увагу суду на те, що він проходить військову службу у складі Військової частини НОМЕР_1 . В оспорювані періоди (з травня 2024 року по жовтень 2025 року), перебуваючи у складі зведеного загону (зокрема, оперативно-тактичного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_1 »), він безпосередньо та систематично залучався до виконання бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення з противником першого ешелону оборони.
Позивач наголошує, що факт його безпосередньої участі у вказаних бойових діях належним чином зафіксований та підтверджується офіційними витягами з журналів бойових дій (ЖБД) підрозділу. Проте, всупереч вимогам законодавства, відповідач категорично відмовляється нараховувати та виплачувати йому гарантовану державою одноразову винагороду. Свою відмову військова частина мотивує виключно відсутністю рапортів від безпосереднього командира підрозділу, які нібито є обов`язковою умовою згідно з відомчими інструкціями. Позивач вважає таку позицію суб`єкта владних повноважень проявом неприпустимого надмірного формалізму, оскільки його фактична участь у бойових діях підтверджена іншими первинними документами (ЖБД), і відсутність одного рапорту (складання якого залежить від командування) не може позбавляти його гарантованого державою права на соціальний захист.
Ухвалою від 23 березня 2026 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Свою правову позицію військова частина обґрунтовує тим, що для нарахування та виплати одноразової винагороди у розмірі 70 000 грн нормативні акти вимагають одночасної наявності сукупності умов. Зокрема, згідно з пунктом 8 Особливостей № 726, необхідне документальне підтвердження: бойовий наказ, журнал бойових дій та рапорт командира підрозділу із зазначенням періодів участі кожного військовослужбовця. Відповідач стверджує, що оскільки рапорти командира підрозділу про участь ОСОБА_1 у виконанні завдань на лінії бойового зіткнення у вказані періоди до штабу НОМЕР_2 прикордонного загону не надходили, фінансовий орган військової частини позбавлений законних підстав для здійснення відповідних нарахувань та виплат.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2026 року у задоволенні клопотання Військової частини НОМЕР_1 про залишення позовної заяви без розгляду відмовлено. 
Суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку відповідно до частини 1 статті 258 КАС України. 
Згідно з частиною 5 статті 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Суд всебічно, повно та об`єктивно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, оцінив докази за своїм внутрішнім переконанням у їх сукупності та
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 проходить військову службу в лавах Державної прикордонної служби України у складі Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонний загін).
Як встановлено з наявних у матеріалах справи доказів, позивач систематично та безпосередньо залучався до виконання бойових (спеціальних) завдань із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації. Зокрема, такі завдання безперервно виконувалися ним у наступні періоди: з 10.05.2024 по 30.06.2024, з 01.07.2024 по 09.11.2024, з 27.11.2024 по 26.01.2025, з 15.02.2025 по 19.05.2025, з 20.05.2025 по 30.06.2025, з 29.09.2025 по 30.09.2025 та з 01.10.2025 по 22.10.2025.
Факт безпосередньої участі позивача у вказаних бойових діях є беззаперечним та об`єктивно підтверджується належними письмовими доказами, а саме — офіційними Витягами з журналів бойових дій (ЖБД) першого відділу прикордонної служби (тип С) четвертої прикордонної комендатури швидкого реагування НОМЕР_2 прикордонного загону (зокрема, витяги № 28/41, № 28/42, № 28/102, № 28/128, № 28/132, № 28/143, № 28/150, № 28/160).
Згідно зі змістом зазначених первинних документів оперативного обліку, мета застосування підрозділу, до складу якого входив позивач, чітко визначалася як: «виконання бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань четвертою приккшр НОМЕР_2 ПРИКЗ (в оперативному підпорядкуванні ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 ») першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до взводу включно, всебічного забезпечення підрозділів... прикриття державного кордону, ведення позиційної оборони в умовах вогневого ураження противником».
Локацією виконання цих завдань визначено Вовчанську міську територіальну громаду Чугуївського району Харківської області. Суд звертає окрему увагу на те, що у кожному з наведених витягів із ЖБД у відповідній графі прямо та недвозначно ідентифіковано особу позивача — солдат ОСОБА_1 .
З метою захисту своїх порушених прав, 17 листопада 2025 року представник позивача звернувся до військової частини з адвокатським запитом щодо надання інформації та підтверджуючих документів про участь ОСОБА_1 у вказаних бойових діях для подальшої виплати відповідної винагороди.
У своїй відповіді від 18 грудня 2025 року (вих. № Б/913894/01) відповідач фактично визнав заявлені позивачем обставини, підтвердивши, що « ОСОБА_2 в межах запитуваного періоду залучався до виконання бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань першого ешелону оборони або наступу... у межах періоду, вказаного у витягах з журналів бойових дій». Разом з тим, відповідач вказав, що штабом НОМЕР_2 прикордонного загону облік днів для виплати одноразової винагороди у розмірі 70 000 гривень взагалі не проводився.
26 січня 2026 року представник позивача подав безпосередньо до відповідача заяву з вимогою здійснити нарахування та виплату вказаної винагороди, додавши відповідні витяги з ЖБД.
Проте, листом від 29 січня 2026 року Військова частина НОМЕР_1 відмовила у її виплаті. Свою відмову відповідач мотивував виключно формальними внутрішньо-організаційними обставинами: до штабу загону не надходили рапорти командира підрозділу про залучення позивача до виконання таких завдань, що, на переконання відповідача, є абсолютною та обов`язковою умовою для виплати згідно з відомчими Особливостями № 726.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та вирішуючи спір по суті, суд виходить із такого фундаментального нормативно-правового регулювання.
Частиною другою статті 19 Конституції України закріплено базовий принцип законності, відповідно до якого органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною п`ятою статті 17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей. Вказана конституційна норма покладає на державу безумовний обов`язок щодо створення належних матеріальних умов для захисників Батьківщини, що є невід`ємною складовою підтримання обороноздатності країни.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей, а також єдину систему їх матеріального забезпечення визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі — Закон № 2011-XII).
Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Суд зазначає, що право військовослужбовця на належне грошове забезпечення є гарантованим державою. Статтею 9-2 Закону № 2011-XII встановлено, що на період дії воєнного стану (особливого періоду) військовослужбовцям щомісячно виплачується додаткова винагорода на умовах, у розмірах та в порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України.
Механізм, умови та розміри таких спеціальних виплат визначені постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі — Постанова № 168), яка прийнята на виконання Указів Президента України щодо введення воєнного стану.
Абзацом другим пункту 1-1 Постанови № 168 визначено загальне правило: військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, членам груп протиповітряної оборони, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Разом з тим, усвідомлюючи надвисокий рівень ризику для життя і здоров`я на «нульовій» лінії фронту, вказаною нормою законодавцем введено окрему, додаткову соціальну гарантію: «У разі виконання бойових (спеціальних) завдань під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до ротного опорного пункту включно, а також на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора в районах ведення воєнних (бойових) дій та на території держави-агресора військовослужбовцям додатково виплачується одноразова винагорода в розмірі 70 000 гривень за кожні 30 днів (сумарно обчислених) виконання таких завдань».
З метою деталізації цього урядового порядку, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 01 вересня 2023 року № 726 затверджено Особливості виплати додаткової винагороди, винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду) та порядок і умови виплати одноразової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України (далі — Особливості № 726).
Підпункт 4 пункту 2 Особливостей № 726 повністю дублює норму Постанови № 168 щодо обов`язку виплати одноразової винагороди в розмірі 70 000 гривень за кожні 30 сумарно обчислених днів виконання завдань на лінії бойового зіткнення.
Відповідно до пункту 8 Особливостей № 726, документами, що підтверджують безпосередню участь військовослужбовців у бойових діях або заходах та здійснення бойових (спеціальних) завдань (у тому числі для виплати 70 000 грн), є:
1. бойовий наказ (бойове розпорядження);
2. журнал бойових дій (службово-бойових дій, вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал, журнал ведення оперативної обстановки) або бойове донесення;
3. рапорт (донесення) начальника (командира) підрозділу про участь кожного військовослужбовця у бойових діях із зазначенням періодів (кількості днів) участі.
Згідно з пунктом 9 Особливостей № 726, облік військовослужбовців, які виконують бойові завдання, здійснюється з урахуванням кількості сумарно обчислених днів. Результати такого обліку вносяться до відповідної відомості обліку днів виконання бойових завдань.
Системний аналіз наведеного правового регулювання дає суду підстави дійти висновку, що визначальним юридичним фактом, з яким законодавство (Закон № 2011-XII та Постанова КМУ № 168) пов`язує виникнення у військовослужбовця права на отримання одноразової винагороди в розмірі 70 000 гривень, є фактичне виконання ним бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення першого ешелону оборони.
Вказані у пункті 8 Особливостей № 726 документи за своєю правовою природою є лише носіями інформації та внутрішніми інструментами фіксації цього факту, обов`язок щодо складання, ведення та подання яких держава поклала виключно на посадових осіб (командирів) військової частини, а не на рядового військовослужбовця.
Надаючи правову оцінку діям Відповідача, який відмовив Позивачу у виплаті 70 000 гривень виключно через відсутність рапортів командира підрозділу, суд зазначає наступне.
Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що головною, первинною та визначальною умовою для виникнення у військовослужбовця права на отримання одноразової винагороди є саме об`єктивний факт його безпосередньої участі у виконанні бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення першого ешелону оборони.
Документальне оформлення цієї участі (накази, журнали, рапорти, відомості) є механізмом фіксації та обліку цього юридичного факту. При цьому, обов`язок щодо належного ведення такого обліку, своєчасного складання рапортів та передачі їх до штабу покладено виключно на командування військової частини та відповідних структурних підрозділів, а не на рядового військовослужбовця, який у цей час безпосередньо виконує бойове завдання під вогнем противника.
Як встановлено судом, факт безпосереднього виконання позивачем бойових (спеціальних) завдань у вказані періоди на лінії бойового зіткнення є об`єктивно доведеним та підтверджується наявними у матеріалах справи Витягами з журналів бойових дій (ЖБД). 
Суд акцентує увагу на тому, що Журнал бойових дій має статус первинного та ключового офіційного документа оперативного обліку, який безпосередньо відображає реальну бойову обстановку, хід виконання тактичних завдань та фактичне застосування особового складу в умовах воєнного часу.
Більше того, сам відповідач як суб`єкт владних повноважень у своєму офіційному листі від 18.12.2025 (№ Б/913894/01) письмово визнав та підтвердив ту обставину, що ОСОБА_1 дійсно залучався до виконання вказаних бойових завдань у спірні періоди. 
Суд вважає за необхідне наголосити, що поведінка державного органу має бути послідовною. Визнаючи фактичну участь військовослужбовця у бойових діях з одного боку, військова частина не може з іншого боку відмовляти йому у виплаті гарантованої винагороди виключно з формальних міркувань.
Суд зазначає, що обов`язок щодо ведення штабом обліку днів участі у бойових діях, а також обов`язок командирів підрозділів своєчасно складати та подавати відповідні рапорти, покладено виключно на посадових осіб військової частини. Неналежна організація внутрішнього документообігу (зокрема, неподання командиром підрозділу рапорту або неведення штабом відповідних відомостей) свідчить про протиправну бездіяльність самих відповідальних осіб відповідача. Рядовий військовослужбовець, який зі зброєю в руках виконує бойове завдання на передовій, об`єктивно позбавлений можливості впливати на процеси штабного діловодства. Відтак, такі внутрішні організаційні недоліки суб`єкта владних повноважень не можуть мати негативних наслідків для позивача, не можуть ставитися йому за провину та не є легітимною підставою для позбавлення його гарантованих законом соціальних виплат.
Зазначений підхід цілковито кореспондує правовим позиціям Верховного Суду, які є обов`язковими для врахування згідно з частиною п`ятою статті 242 КАС України. 
Зокрема, у постанові від 20 червня 2024 року у справі № 360/328/23 Верховний Суд сформував висновок: порушення порядку передання документів, рапортів та іншої інформації між військовими частинами (підрозділами) щодо безпосередньої участі військовослужбовця у забезпеченні бойових дій не свідчить про відсутність у нього права на таку винагороду. 
Держава не може відмовляти у здійсненні особі виплат у разі чинності законодавчої норми, яка їх передбачає, та відповідності особи об`єктивним умовам, що ставляться для їх отримання (постанова Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 824/166/15-а).
Вирішуючи спори щодо соціального захисту військовослужбовців, суд також бере до уваги та безпосередньо застосовує принцип «належного урядування» (good administration), вироблений у сталій практиці Європейського суду з прав людини. Цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема якщо справа впливає на основоположні або майнові права людини, державні органи повинні діяти вчасно, прозоро та в належний спосіб. Держава, яка вимагає від громадянина найвищої пожертви — захисту Батьківщини, несе симетричний обов`язок діяти щодо нього максимально відповідально. 
Відповідно до рішень ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» та «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», ризик будь-якої помилки або бездіяльності державного органу повинен покладатися на саму державу, а такі недоліки категорично не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
Отже, застосування відповідачем пункту 8 Особливостей № 726 у спосіб, за якого відсутність лише одного з відомчих документів (рапорту командира), складання якого цілком залежить від волі та сумлінності третьої особи, фактично перекреслює об`єктивний факт участі військовослужбовця в бойових діях, підтверджений Журналом бойових дій, є проявом неприпустимого «надмірного формалізму» (excessive formalism) та призводить до прямого порушення права позивача на мирне володіння своїм майном, гарантованого статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно з частинами першою та другою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. При цьому, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень діє презумпція вини такого суб`єкта: обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається саме на відповідача. У даній справі військова частина не надала суду жодних належних і допустимих доказів, які б спростовували факт виконання позивачем бойових завдань, а відтак — не довела правомірності своєї відмови та бездіяльності щодо неведення обліку днів і невиплати спірної винагороди.
Відповідно до частини другої статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, але може вийти за межі позовних вимог, якщо це є абсолютно необхідним для ефективного та повного захисту прав, свобод та інтересів людини і громадянина.
Обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд керується положеннями пункту 4 частини другої статті 245 КАС України. Враховуючи, що судом встановлено факт виконання позивачем бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення, що є достатньою матеріально-правовою підставою для виплати соціальної гарантії, найбільш ефективним способом захисту в цьому випадку є визнання бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 протиправною та зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити ОСОБА_1 одноразову винагороду в розмірі 70 000 гривень за кожні 30 днів (сумарно обчислених) за заявлені у позові періоди.
Підсумовуючи усе вищевикладене, позовні вимоги є обґрунтованими, документально підтвердженими, такими, що повністю відповідають вимогам чинного законодавства, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
Разом з тим, згідно з пунктом 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.
Позивач має статус учасника бойових дій (що підтверджується копією відповідного посвідчення серії НОМЕР_3 ) та при зверненні до суду скористався своєю пільгою, у зв`язку з чим судовий збір за подання даного адміністративного позову ним не сплачувався.
Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору і фактично не поніс відповідних фінансових витрат, то підстави для застосування механізму їх відшкодування (стягнення) за рахунок бюджетних асигнувань відповідача відсутні. 
Відтак, розподіл судових витрат у вигляді судового збору судом не здійснюється.
Керуючись статтями 2, 5, 9, 72-77, 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд —
у х в а л и в :
1. Позов задовольнити повністю.
2. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразову винагороду в розмірі 70 000 гривень за кожні 30 днів виконання бойових (спеціальних) завдань під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до ротного опорного пункту включно, а також на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора в районах ведення воєнних (бойових) дій та на території держави-агресора за період з 10.05.2024 по 30.06.2024, з 01.07.2024 по 09.11.2024, з 27.11.2024 по 26.01.2025, з 15.02.2025 по 19.05.2025, з 20.05.2025 по 30.06.2025, з 29.09.2025 по 30.09.2025, з 01.10.2025 по 22.10.2025
3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (с. Бринці-Церковні, Стрийський р-н, Львівська обл., 81738, РНОКПП НОМЕР_5 ) одноразову винагороду в розмірі 70 000 гривень за кожні 30 днів (сумарно обчислених) виконання бойових (спеціальних) завдань під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 за періоди: з 10.05.2024 по 30.06.2024, з 01.07.2024 по 09.11.2024, з 27.11.2024 по 26.01.2025, з 15.02.2025 по 19.05.2025, з 20.05.2025 по 30.06.2025, з 29.09.2025 по 30.09.2025, з 01.10.2025 по 22.10.2025 (з урахуванням раніше виплачених сум, якщо такі фактично виплачувались за вказані періоди).
4. Судові витрати розподілу не підлягають.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складений 30 квітня 2026 року.
Суддя Коморний О.І.