ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 червня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 676/4607/25
Провадження № 22-ц/820/1486/26
Хмельницький апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Костенка А.М. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.
розглянув у порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України цивільну справу № 676/4607/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана його представником – адвокатом Скользнєвою Валерією Владиславівною, на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 28 квітня 2026 року у складі судді Гладій Л.М. у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд
в с т а н о в и в:
У червні 2025 року ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» звернулося до суду з позовом, в якому позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства заборгованість за кредитним договором № 736758079 від 19.01.2021 року у розмірі 40 231,82 грн, а також 2422,40 грн судового збору та 7000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався, що 19.01.2021року між ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 736758079, відповідно до якого відповідачу надано кредит в сумі 11 000 грн, шляхом перерахування коштів на банківську карту НОМЕР_1 . Договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора MNV3U69W.
Позивач зазначав, що товариство набуло право вимоги до боржника на підставі укладених договорів факторингу та додаткових угод до них. 
Так, 28.11.2018 року ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» уклали Договір факторингу № 28/1118-01 та додаткові угоди щодо продовження терміну дії договору факторингу, відповідно до якого ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» отримало право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі, зазначеному у реєстрі прав вимоги.
Крім того, 05.08.2020 року ТзОВ «ФК «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТзОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» уклали договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до якого ТзОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» отримало право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. 
29.05.2025року між ТзОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» укладено договір факторингу № 29/05/25-Е за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача на загальну суму 40231,82 грн, яка складається з: 10 999,40 грн – заборгованість по тілу кредиту, 29 232,42 грн – заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, вказаний розмір заборгованості позивач просив стягнути з відповідача на свою користь.
Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 28 квітня 2026 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «ФК «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором № 736758079 від 19.01.2021 року в розмір 40 231,42 грн, яка складається з 10 999,40 грн – заборгованість по тілу кредиту, 29 232,42 грн – заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, 2422 грн судового збору та 2 000 грн витрат на правничу допомогу.
ОСОБА_1 та його представник – адвокат Скользнєва В.В. подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Представник апелянта вказує, що у даній справі не доведено позивачем факту набуття останнім права вимоги до ОСОБА_2 , адже на час укладення 28.11.2018 року договору факторингу № 28/1118-01 між ТзОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТзОВ "Таліон Плюс" предмет правочину: право майбутньої вимоги мало бути визначене, проте жодної визначеної вимоги у ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" щодо ОСОБА_1 на момент укладення вказаного догоору факторингу не існувало та сторони не могли передбачити, що в 19.01.2021 року. ТзОВ "Манівео швидка фінансова допомога" укладе договір № 736758079 саме з відповідачем. На час укладення договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» не індивідуалізовано належним чином предмет правочину, а інформація щодо ОСОБА_3 як боржника, зазначена у реєстрі прав вимоги № 129 від 13.04.2021 року. Отже, на час укладення договору факторингу, за яким відступлено права вимоги від 28.11.2018 року боргові зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором №736758079 від 19.01.2021 р. ще не існували, відтак і не могли відступатися права кредитора за цим договором. Крім того, на час укладення такого договору сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину, оскільки предмет не індивідуалізовано належним чином. Оскільки ТзОВ "Таліон Плюс" право вимоги відносно ОСОБА_1 як боржника у зобов`язанні, не набуло, таке право не могло було передане цим товариством спочатку ТзОВ "ФК "Онлайн Фінанс" на підставі договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 року, а згодом в 2025 році на підставі договору факторингу No 29/05/25-Е ТОВ "ФК «ЕЙС». Реєстр боржників №129 до Договору факторингу №28/1118 01 складається лише з трьох аркушів, у даному документі відсутній фрагмент тексту, інформація щодо відступлення права вимоги до відповідача за кредитним договором №736758079 від 19.01.2021 року жодним чином не засвідчена підписами та печатками сторін, печатки з підписами сторін договору факторингу містяться на окремому аркуші.
Крім того, пунктом 1.2. Кредитного договору, кредитна лінія надається строком на 23 дня від дати отримання кредиту, відповідно до графіку розрахунків орієнтовна загальна вартість кредиту складе 14 061,30грн, яка включає в себе тіло кредиту у розмірі 11 000 грн та відсотки у розмірі 3061,30 грн, а не 29 232,42 грн, як посилається позивач. Жодних договорів пролонгацій користування кредитною лінією відповідачем не підписувалось, що свідчить про незмінність строковості умов договору. Матеріали справи також не містять додаткового договору про пролонгацію договору кредитної лінії №736758079 з наявним електронним підписом, а відповідач заперечує щодо дій кредитора нараховувати відсотки понад строк користування кредитом.
З огляду на викладене строк виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. В даному випадку договір було укладено 19.01.2021 року строком на 23 дні від дати отримання кредиту, таким чином, нарахування відсотків було можливим виключно в межах 23 днів від дати отримання позичальником грошових коштів, отже загальна сума заборгованості не повинна була перевищувати обумовлену кредитним договором – 14 061,30 коп.
ТзОВ «ФК «ЕЙС» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що доводи апеляційної скарги є безпідставними. 
28.11.2018 року «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС`уклали Договір факторингу № 28/1118-01. Відповідно до п. 8.2. Договору факторингу 1, строк його дії закінчується 28.11.2019 року. У подальшому первинний кредитор та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» уклали ряд додаткових угод, якими вносилися зміни до Договору факторингу 1, зокрема: №19 від 28.11.2019 року, відповідно до якої строк дії Договору факторингу 1 продовжено до 31.12.2020 року, № 26 від 31.12.2020 року, якою строк дії Договору факторингу 1 продовжено до 31.12.2021 року №27 від 31.12.2021 року, відповідно до умов якої строк дії Договору факторингу 1 продовжено до 31.12.2022 року, №31 від 31.12.2022 року, якою строк дії Договору факторингу 1 продовжено до 31.12.2023 року № 32 від 31.12.2023 року, згідно якої продовжено строк дії Договору факторингу 1 до 31.12.2024 року. Таким чином, Договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року є рамковою угодою, адже він підтверджує згоду двох сторін співпрацювати протягом тривалого часу, а саме 28.11.2018 року - 31.12.2024 року. Згідно п. 4.1. Договору факторингу 1, право вимоги переходить від Клієнта до Фактора у день підписання сторонами Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку. Отже, передача прав вимоги до боржників здійснюється на підставі Реєстрів прав вимоги, що містять перелік конкретних прав вимоги, а не у день укладення Договору факторингу 1. 13.04.2021 року первинний кредитор та ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» підписали Реєстр прав вимоги № 129 до Договору факторингу 1, відповідно до якого останній набув право вимоги довідповідача на загальну суму 25 558,40 грн. Даний факт свідчить про те, що відступлення права вимоги здійснювалося не щодо майбутніх чи умовних зобов`язань, а конкретного, дійсного та чинного на той момент зобов`язання відповідача перед первинним кредитором. Таким чином, перехід права вимоги був спрямований на фактично існуюче зобов`язання, що підтверджує реальність предмета передачі та узгоджується з вимогами чинного законодавства щодо допустимості та правомірності відступлення права вимоги. Отже, факт підписання Реєстру прав вимог після укладення кредитного договору, виключає сумніви щодо наявності у первинного кредитора прав, які могли бути передані фактору, та підтверджує, що перехід прав вимоги відбувся на законних підставах і в межах чинного договірного регулювання. Крім того, реєстр прав вимоги до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, до якого включено Кредитний договір №736758079 від 19.01.2021 року, укладено 13.04.2021, тобто через три місяці після укладення кредитного договору. Таким чином, на момент включення цього кредитного договору до реєстру, право вимоги вже існувало, а не є майбутнім, як помилково вважає відповідач, реєстр прав вимоги, підписаний сторонами, містить всі необхідні дані (сума вимоги, боржник, дата переходу, підписи), то він є достатнім доказом передачі права вимоги.Таким чином, право вимоги за Кредитним договором № 736758079 від 19.01.2021 року, передані первісним кредитором на користь ТзОВ "ТАЛІОН ПЛЮС", ТзОВ "ТАЛІОН ПЛЮС" на користь ТзОВ "ФК "ОНЛАЙН ФІНАНС" , та в подальшому позивачу на підставі Реєстрів прав вимоги, який оформлений належним чином.
Представник позивача посилається, що суд першої інстанції, надавши належної оцінки всім наданим сторонами доказам та дослідивши матеріали справи у повному обсязі, дійшов вірного висновку про наявність заборгованості у відповідача перед позивачем, відтак висновки суду першої інстанції ґрунтуються на фактичних обставинах справи та є вірними. Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець надав відповідачу кредит на суму 11000 грн строком на 23 днів. Однак, відповідач свої зобов`язання з повернення кредиту у встановлений договором строк не виконав. Відтак, позивач вправі вимагати від відповідача повернення отриманих за кредитним договором коштів, а також процентів за неправомірне користування такими коштами, при цьому сторони погодили всі істотні умови кредитного договору, зокрема: суму кредиту, строки його повернення, порядок нарахування та сплати процентів, права та обов`язки сторін, а також відповідальність за порушення умов договору. З аналізу умов кредитного договору вбачається, що сторони погодили два різні механізми нарахування процентів залежно від строку користування кредитом: нарахування за дисконтною та базовою ставками, тому нараховані відповідачу проценти за користування кредитом поза межами встановленого кредитним договором строку кредитування є погодженою сторонами мірою відповідальності за порушення відповідачем строків повернення кредиту, які підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі.
Заслухавши доповідача та перевіривши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
У відповідності до ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення в частині є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права. 
Судом встановлено, що 19.01.2021 року між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 736758079 у формі електронного документу з використанням електронного підпису MNV3U69W, відповідно до умов якого первісний кредитор надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 11 000 грн, строком на 23 дні (дисконтний період) - з можливістю продовження строку, що передбачено в п.1.3 Договору.
Згідно із п.1.4. договору за користування кредитом протягом Дисконтного періоду позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом, які нараховуються в наступному порядку: виключно на період строку визначеного в п.1.2 Договору нарахування процентів гаї користування Кредитом здійснюється щоденно за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 441,65% річних, що становить 0,21% від суми Кредиту за кожний дні користування ним (п 1.4.1); за умови продовження строку Дисконтного періоду, на умовах п.1.3. Договору, з наступного дня після закінчення вказаного в п. 1.2. Договору строку, нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється за Індивідуальною процентною ставкою в розмірі 441,94% процентів річних, що становить 1,21% в день від суми Кредиту за кожний день користування ним ( п 1.4.2).
Відповідно до п 1.4.3, якщо позичальник користуватиметься кредитом після закінчення Дисконтного періоду і своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п.1.3. Договору, умови щодо нарахування процентів за Дисконтною та Індивідуальною процентною ставкою за весь строк Дисконтного періоду скасовуються з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за Базовою процентною ставкою в розмірі 620,50 % річних, що становить 1,70 % в день від суми кредиту за кожний день користування ним, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за Базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за Дисконтною та Індивідуальною процентними ставками за весь строк користування кредитом протягом Дисконтного періоду. З огляду на вищезазначене та у порядку ст. 212 Цивільного кодексу України, Сторони домовились, що відкладальною обставиною за даним Договором, щодо виникнення у Позичальника зобов`язань по сплаті процентів за Базовою процентною ставкою від дати отримання Кредиту по дату закінчення Дисконтного періоду є факт продовження користування Кредитом понад строк Дисконтного періоду, з врахуванням всіх продовжень строку Дисконтного періоду на умовах п.1.3. цього Договору.
Базова процентна ставка за користування Кредитом не застосовується протягом строку Дисконтного періоду, виключно за умови якщо розмір Базової процентної ставки більший ніж 1,70% від суми кредиту за кожен день користування кредитом. В усіх інших випадках нарахування процентів за Базовою процентною ставкою здійснюється відповідно до умов цього пункту Договору.
Виконання первинним кредитором обов`язку щодо надання грошових коштів 19.01.2021 року у розмірі 11 000 грн. відповідачу підтверджується Платіжним дорученням № fbd07a0-5f88-41e8-b45b-031520f11e60 від 19.01.2021 року.
Однак позичальник умови договору не виконав та кредит у встановлений строк не повернув.
Право вимоги за кредитним договором № 736758079 від 19.01.2021 року, передані первісним кредитором на користь ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» на користь ТзОВ «ФК "ОНЛАЙН ФІНАНС», а ТзОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» на користь ТзОВ «ФК «ЕЙС», на підставі укладених договорів факторингу та Реєстрів прав вимоги.
Відповідно до Реєстру боржників б/н від 29.05.2025 року до Договору факторингу № 29/05/25-Е від 29.05.2025 року, укладеного між ТзОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» на користь ТзОВ «ФК «ЕЙС», до позивача перейшло право грошової вимоги за Кредитним договором № 736758079 від 19.01.2021 року до відповідача про стягнення заборгованості за тілом кредиту та несплаченими відсотками.
Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи.
За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися досуду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредиторау зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Відповідно до частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитору зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Таким чином, у ЦК України встановлена можливість замінити кредиторау зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається.
Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Відповідно до статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
За змістом частини першої статті 4 Закону України 12 липня 2001 року № 2664-III «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (далі - Закон № 2664-III) факторинг вважається фінансовою послугою.
У пункті 5 частини першої статті 1 Закону № 2664-III зазначено, що фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.
Вимоги до договору про надання фінансових послуг передбачені в статті 6 Закону№ 2664-III.
Так, за змістом частини першої статті 6 Закону № 2664-III договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта господарювання; 3) відомості про клієнта, який отримує фінансову послугу: прізвище, ім`я, по батькові, адреса проживання - для фізичної особи, найменування та місцезнаходження - для юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 9-1) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін.
Крім того, відповідно до пункту 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, від 06 лютого 2014 року№ 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року № 231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів-суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, утому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.
Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 1077 ЦК України договір факторингу передбачає, зокрема те, що фактор передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові свою грошову вимогу до третьої особи (боржника).
Отже, за договором факторингу фактором має надаватися фінансова послуга, яка полягає в наданні коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (пункт 6 частини першої статті 4 Закону № 2664-III), тобто грошові кошти мають передаватися клієнту у розпорядження, і клієнт має сплатити фактору за відповідну послуги з фінансування (надання позики або кредиту).
При цьому, така плата за надану фактором послугу може бути, як зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18, пункт 61), встановлена у твердій сумі, у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається, у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної в договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю.
Сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатися як плата за надану фактором фінансову послугу.
Натомість грошова вимога, що передається клієнтом фактору, може відступатися клієнтом фактору у зв`язку з її продажем останньому (частина перша статті 1084 ЦК України) або з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором, оскільки за змістом частини другої статті 1084 ЦК України фактор має право у разі невиконання клієнтом зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок заставленої грошової вимоги до боржника.
Таким чином, договір факторингу є змішаним договором, який обов`язково поєднує у собі елементи договору позики або кредитного договору та елементи договору купівлі-продажу грошової вимоги або договору застави грошової вимоги.
Як вбачається з матеріалів справи, 28.11.2018 року ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС`уклали Договір факторингу № 28/1118-01 (далі – Договір факторингу 1). 
Відповідно до п. 8.2. Договору факторингу 1, строк його дії закінчується 28.11.2019 року. У подальшому Первинний кредитор та ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» уклали ряд додаткових угод, якими вносилися зміни до Договору факторингу 1, зокрема: №19 від 28.11.2019, відповідно до якої строк дії Договору факторингу 1 продовжено до 31.12.2020, № 26 від 31.12.2020, якою строк дії Договору факторингу 1 продовжено до 31.12.2021 №27 від 31.12.2021, відповідно до умов якої строк дії Договору факторингу 1 продовжено до 31.12.2022, №31 від 31.12.2022, якою строк дії Договору факторингу 1 продовжено до 31.12.2023 №32 від 31.12.2023, згідно якої продовжено строк дії Договору факторингу 1 до 31.12.2024 року.
Таким чином, Договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року з урахуванням додаткових умов до нього діяв протягом періоду з 28.11.2018 року - 31.12.2024 року.
Пунктом 1.2 Договору факторингу 1, визначено, що перелік кредитних договорів наводиться у відповідних додатках до договору, а саме реєстрах прав вимоги. 
Відповідно до п. 1.3 Договору факторингу 1, під правом вимоги розуміються всі права грошових вимог клієнта (Первісного кредитора) до боржників (Відповідача) по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. 
Пунктом 1.5 Договору факторингу 1, встановлено, що реєстр прав вимоги означає перелік прав вимоги до боржників, що відступається за договором. Форма вказаного реєстру наведена в додатку № 1 до договору. 
Згідно з п. 2.1 розділу 2 Договору факторингу 1, клієнт (Первісний кредитор) зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. 
Відповідно до п.5.3.3 Договору факторингу 1, у редакції з урахуванням додаткових угод до нього визначено, що Фактор має право розпоряджатися Правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати Право вимоги на користь третіх осіб. 
Згідно п. 4.1. Договору факторингу 1, право вимоги переходить від Клієнта до Фактора у день підписання Сторонами Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку.
13.04.2021 року ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» підписали Реєстр прав вимоги № 129 до Договору факторингу 1, відповідно до якого останній набув право вимоги до відповідача на загальну суму 25 558,40 грн. 
Відтак, відступлення права вимоги здійснювалося не щодо майбутніх чи умовних зобов`язань, а конкретних договорів, укладених і чинних на той момент – 19.01.2021 року, коли Договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року з урахуванням угод про його продовження діяв, отже, підписання Реєстру прав вимог, відбулося вже після укладення кредитного договору з відповідачемщо підтверджує перехід прав вимоги до ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС».
05.08.2020 року між ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС та ТзОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС») укладено Договір факторингу № 05/0820-01).
У подальшому ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТзОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» уклали ряд додаткових угод: №2 від 03.08.2021 та №3 від 30.12.2022, якими продовжено строк дії Договору факторингу 2 до 30.12.2024 включно, при цьому всі інші умови Договору факторингу 2 залишились без змін. 
Розділом 2 Договору факторингу 2 визначено, що ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» за плату на умовах, визначених цим договором. 
Відповідно до п. 1.3 Договору факторингу 2, під правом вимоги розуміється всі права ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. 
Пунктом. 1.5 Договору факторингу 2 встановлено, що реєстр прав вимоги означає перелік прав вимоги до боржників, що відступається за цим договором. Форма вказаного реєстру наведена в додатку № 1 до цього договору.
ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС», на виконання Договору факторингу 2, підписали Реєстр прав вимоги № 11 від 31.08.2023 до Договору факторингу 2, за яким від ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором у розмірі зазначеному у Реєстрі прав вимоги.
29.05.2025 між ТзОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та ТзОВ «ФК «ЕЙС», укладено Договір факторингу № 29/05/25-Е (далі – Договір факторингу 3), відповідно до умов якого ТзОВ «ФК «ЕЙС», відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором
ТзОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та ТзОВ «ФК «ЕЙС»,на виконання Договору факторингу 3 підписали Реєстр Боржників № Б/н від 29.05.2025 до Договору факторингу 3, за яким від ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» до Позивача відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором у розмірі зазначеному у Реєстрі прав вимоги.
Відповідно до Реєстру боржників б/н від 29.05.2025 року до Договору факторингу № 29/05/25-Е від 29.05.2025 року, до позивача перейшло право грошової вимоги за кредитним договором № 736758079 від 19.01.2021 року до відповідача в розмірі 40 231,82 грн., яка складається з: 10 999,40 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 29 323,42 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.
Отже, з огляду на наведені обставини та докази у справі, вбачається, що відбулася заміна кредитодавця, на підставі укладених договорів, а тому до ТзОВ «ФК «ЕЙС», перейшло право вимоги за кредитним договором № 736758079 від 19.01.2021 року, укладеного між ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВАДОПОМОГА» та ОСОБА_1 , відтак доводи апеляційної скарги в цій частині не знайшли свого підтвердження.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.
За змістом ч.1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Як вбачається з матеріалів справи, 19.01.2021 рокуТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 уклали договір № 736758079 строком 23днів від дати отримання кредиту, який є дисконтним періодом користування кредитними коштами.
Пунктом 1.5. Договору, передбачено, що позичальник зобов`язаний не пізніше останнього дня Дисконтного періоду (в Термін платежу), з врахуванням всіх продовжень строку Дисконтного періоду, на умовах п.1.3. цього Договору, оплатити всі фактично нараховані на термін платежу проценти за користування кредитом протягом Дисконтного періоду.
Основна сума Кредиту має бути повернена не пізніше дати закінчення Дисконтного періоду, а у разі якщо Позичальник продовжує користуватися грошовими коштами після закінчення Дисконтного періоду, з врахуванням всіх продовжень строку Дисконтного періоду, та у разі продовження строку дії Договору на умовах п.1.7. Договору, основна сума Кредиту має бути повернена не пізніше дати визначеної за правилами п.1.7.1. Договору, але в будь-якому разі не пізніше граничного строку дії Договору (закінчення строку його дії чи дати його дострокового розірвання). Також Позичальник мас право достроково повернути основну суму Кредиту повністю або частково та сплатити всі фактично нараховані проценти в будь-який час.
Відповідно до п. 1.7., сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення Дисконтного періоду блокує можливість отримання позичальником нових Тратиш за Договором та є відкладальною обставиною, в розумінніст.212 Цивільного кодексу України, яка має наслідком продовження строку дії Кредитної лінії, продовження загального строку дії Договору, на наступних умовах:зобов`язання щодо повернення основної суми Кредиту переносяться на наступний день після закінчення Дисконтного періоду, однак при не надходженні платежу зобов`язання Позичальника но оплаті основної суми Кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 календарних днів від дати закінчення Дисконтного періоду (п1.7.1.); з наступного дня після закінчення дисконтного періоду позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати Кредитодавцю проценти з розрахунку 839,50% річних , що становить 2,30% в день від суми кредиту за кожний день користування ним ( п 1.7.2).
Таким чином, сторонами погоджено строк та умови кредитування, зокрема продовження строку дії договору після закінчення Дисконтного періоду, не більше 90 днів та нарахування процентів після закінчення Дисконтного періоду на весь строк кредитування.
Зазначені обставини свідчать про те, що умовами кредитного договору сторони передбачили порядок продовження строку кредиту та умови і строк нарахування процентів за користування кредитом.
Посилання апелянта, що кредитна лінія надається строком на 23 дня від дати отримання кредиту і відповідно до графіку розрахунків орієнтовна загальна вартість кредиту складе 14 061,30 грн, яка включає в себе тіло кредиту у розмірі 11 000 грн та відсотки у розмірі 3061,30 грн, а тому нарахований розмір процентів після закінчення строку дії кредитної лінії визначений п 1.2 не підлягає стягненню, слід відхилити, з огляду на детально встановлені обставини справи та умови укладеного кредитного договору. 
Згідно п. 1.4.1. кредитного договору, на період строку, визначеного п. 1.2 Договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 1,21 відсотків від суми кредиту за кожний день користування кредитом, нарахування яких здійснювалось за період 19.01.2021по 12.02.2021 року, при цьому сума нарахованих відсотків становить 3195 грн.
12.02.2021 року відповідач вніс суму в розмірі – 3195 грн., на погашення процентів за користування кредитними коштами в розмірі – 3194,40 грн. та погашено тіло кредитним договором в розмірі – 0,60 грн. 
Оскільки відповідач вніс кошти на погашення заборгованості на 23 день, тому кредитодавець продовжив строк дії кредитної лінії ще на 30 днів та продовжив нарахування процентів відповідно до п. 1.4.1. кредитного договору.
Після закінчення 30 денного періоду, відповідач не погасив кредитну заборгованість в повному обсязі, тому 17.03.2021 року сума нарахованих процентів складає 3 868,66 грн, а з 18.03.2021 року кредитодавець продовжив нарахування відсотків відповідно до п 1.7.2 договору із застосуванням процентної ставки 2,3% в день за кожен день користування кредитом.
Як вбачається із розрахунку заборгованості, наданого ТзОВ ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», первинним кредитором нараховувалася заборгованість за період з 19.01.2021 року по 13.04.2021 року, тобто за 81 день користування кредитом.
При цьому ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» після набуття права вимоги до боржника продовжило нарахування процентів за користування кредитом за перод з 14.04.2021 року по 10.06.2021 року, проте як достеменно встановлено судом строк дії кредитної лінії не міг перевищувати 113 днів ( 23 дні дисконтного періоду + 90 днів максимальний строк продовження кредитної лінії), таким чином строк нарахування процентів закінчився 14.05.2021 року, при цьому новий кредитодор продовжив нарахування процентів поза межами строку дії кредитної лінії.
Таким чином, первинний кредитор вірно здійснював нарахування процентів за користування кредитними коштами за період з 19.01.2021 року по 13.04.2021 року, відповідно до погоджених умов кредитування і визначив розмір заборгованості по відсоткам 14 559 грн, вказаний розмір заборгованості по відсоткам був переданийТзОВ «Таліон Плюс», яке після отримання права вимоги за кредитним договором також продовжило нарахування відсотків, за період з 14.02.2021 по 10.06.2021 року, відтак розмір заборгованості склав 40 231,82 грн., по відсоткам 29232,42 грн та 10 999,40 грн за тілом кредиту, вказаний розмір заборгованості був переданий ТзОВ «ФК «Онлайн фінанси», відповідно Реєстру прав вимоги.
В свою чергу, ТзОВ «ФК «ЕЙС»,як новий кредитор набуло право вимоги на вказаний розмір заборгованості в сумі 40 231,82 грн, відповідно до Реєстру прав вимоги і більше нарахувань по відсоткам та штрафним санкціям не здійснювало.
Однак, як було достеменно встановлено судом апеляційної інстанцій кредиторами здійснювалося нарахування відсотків після закінчення строку кредитування визначеного кредитним договором, а саме в період з 15.05.2021 року по 10.06.2021 року, при цьому відсотки в сумі 6830,87 грн, нараховані після закінчення строку кредитування безпідставно.
Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо неправомірного нарахування процентів, частково знайшли своє підтвердження в ході перегляду справи, судом апеляційної інстанції. 
З огляду на те, що відповідач не виконав умови кредитного договору № 736758079 від 19.01.2021 року, не повернув вчасно кредит з нарахованими процентами в межах Дисконтного періоду, тому заборгованість за кредитним договором становить: 10 999,40 грн. - тіло кредиту та 22 401,55 ( 29232,42-6830,87) грн процентів, які нараховані за період з 19.01.2021 року по 14.05.2021 року.
Оскільки, суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, що мають значення для справи, допустив неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим оскаржуване рішення слід змінити. 
Враховуючи, вищевикладене, позов ТзОВ «ФК «ЕЙС», слід задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «ФК «ЕЙС»,заборгованість за кредитним договором № 736758079 від 19.01.2021 року, в розмірі 33 400,95 грн, яка складається з 10 999,40 грн заборгованість за тілом кредиту та 22 401,55 грн заборгованість за нарахованими відсотками.
Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Позовні вимоги задоволено частково, що становить 83% від заявлених вимог (33400,95х100%:40 231,82), тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позову 2010,60 грн (2422,40х83%:100).
Оскільки за наслідками перегляду справи судом апеляційної інстанції, вимоги апеляційної скарги задоволено на 17% (100%-83%), тому з позивача на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 617,71 ( 3633,60х17%)грн судового збору за подачу апеляційної скарги.
Що стосується стягнення витрат на професійну правничу допомогу в суді першої та апеляційною інстанцій, то колегія суддів зазначає наступне.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Із положень ч.ч. 1-5 ст. 137 ЦПК України слідує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
В силу ч.ч. 2, 3, 8 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову – на відповідача; у разі відмови в позові – на позивача; у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що сторона, на користь якої ухвалене судове рішення, має право на відшкодування понесених судових витрат, у тому числі витрат на професійну правничу допомогу.
До складу витрат на професійну правничу допомогу включаються витрати з оплати винагороди адвоката за здійснення представництва інтересів учасника справи в суді та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Склад і розмір судових витрат входить до предмета доказування у справі, тому особа, яка заявила про витрати на професійну правничу допомогу, має документально підтвердити та довести, що такі витрати є дійсними, необхідними та розумними.
Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.
Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2020 року у справі № 757/16448/17-ц (провадження № 61-48191св18).
На підтвердження відповідних витрат на правову допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені в установленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені чи мають бути понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Водночас, у разі, якщо понесені особою витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критеріям співмірності, то за обґрунтованим клопотанням іншої сторони суд може зменшити розмір указаних судових витрат.
Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи з конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 
Як вбачається з матеріалів справи, інтереси ТзОВ «ФК «ЕЙС», в суді першої інстанції представляв адвокат Тараненко А.І. на підставі Договором про надання правничої допомоги № 29/05/25-01 від 29.05.2025 року та Додаткової угодою № 25770556770 від 30.05.2025 року до Договору, 
Додатком № 1 до договору є Протокол погодження вартості послуг до Договору про надання правничої допомоги.
Відповідно до Акту прийому-передачі наданих послуг від 05.06.2025 року до Договору про надання правничої допомоги вартість наданих послуг 7 000 грн.
Судом першої інстанції, враховано клопотання представника відповідача про зменшення таких витрат, а також те, що дана справа розглядалась в спрощеному провадженні, без участі представника позивача, є типовою, не потребує значного часу для виготовлення і подачі позовної заяви, тому визначений судом розмір таких витрат в сумі 2 000 грн є співмірним зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.
Однак враховуючи, що судом апеляційної інстанції позовні вимоги задоволено частково, що становить 83% від заявлених вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1660 ( 2000х83%) грн. витрат на професійну правничу допомогу.
В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 та його представник – адвокат Скользнєва В.В. також просять стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу, понесені в суді апеляційної скарги.
Як вбачається з матеріалів справи, 12.09.2025 року між ОСОБА_1 та адвокатом Скользнєвою В.В. укладено договір про надання правової допомоги. 
На підтвердження понесених ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу надано Акт здачі – прийняття наданих послуг від 08.05.2026 року, з якого вбачається, що адвокатом надано наступні послуги ознайомлення з матеріалами справи – вартість 2 000 грн (витрачено 1,5 год) та написання апеляційної скарг – вартість 6 000 грн (витрачено 2 год), а всього стороною апелянта сплачено 8 000 грн, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру від 08.05.2026 року.
ТзОВ «ФК «ЕЙС» в поданому відзиві на апеляційну скаргу, заперечувало проти стягнення витрат на правничу допомогу у визначеному розмірі з посиланням на неспівмірність.
Колегія суддів, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру та конкретних обставин справи, враховуючи, суть даного спору та складність справи, заперечення позивача та часткове задоволення апеляційної скарги,  вважає, що розмір понесених відповідачем у справі витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, слід зменшити до 2 000 грн.
При цьому, враховуючи принцин пропорційності задоволених вимог з ТзОВ «ФК «ЕЙС» на користь відповідача, слід стягнути 340 (2000х17%:100) грн витрат на професійну правничу допомогу понесені в суді апеляційної інстанції.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником – адвокатом Скользнєвою Валерією Владиславівною, задовольнити частково.
Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 28 квітня 2026 року змінити.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС»( ЄДРПУО 42986956) заборгованість за кредитним договором № 736758079 від 19.01.2021 року в розмірі 33 400,95 грн.
Стягнути з  ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС»( ЄДРПУО 42986956) 2010,60 грн судового збору.
Стягнути з  ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» ( ЄДРПУО 42986956) 1660 грн витрат на професійну правничу допомогу.
В решті рішення залишити без змін.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС»( ЄДРПУО 42986956) на користь ОСОБА_1  ( РНОКПП НОМЕР_2 ) 617,71 грн судового збору та 340 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесені в суді апеляційної інстанції. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 25 червня 2026 року.

Судді А.М. Костенко
Л.М. Грох
Т.О. Янчук