ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
___________________________________________________________________________________________________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"15" травня 2026 р.	м. Одеса 	Справа № 916/640/26	

Господарський суд Одеської області у складі судді Сулімовської М.Б., розглянувши справу
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Архізем" (код ЄДРПОУ 40219780, 65026, м. Одеса, вул. Грецька, буд. 44 оф. 5)
до відповідача: Таїрівської селищної ради Одеського району Одеської області (код ЄДРПОУ 05582159, 65496, Одеська обл., Одеський р-н, с-ще Таїрове, вул. Перемоги, буд. 27)
про стягнення 225000,00 грн.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Архізем" звернувся до Господарського суду Одеської області із позовом до відповідача Таїрівської селищної ради Одеського району Одеської області про стягнення 225000,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем договору про надання послуг від 16.12.2025 №01-1612/25.
Ухвалою суду від 02.03.2026 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Архізем" було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін; вирішено інші процесуальні питання.
16.03.2026 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.
30.03.2026 від позивача надійшла відповідь на відзив.
Згідно з приписами статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.
При цьому, Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах "Савенкова проти України" від 02.05.2013, "Папазова та інші проти України" від 15.03.2012 року).
Європейський суд, щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.
З огляду на зазначене, з метою повного, об`єктивного та всебічного розгляду справи, враховуючи обставини, пов`язані зі запровадженням в Україні воєнного стану, постійні тривалі повітряні тривоги; з урахуванням положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, справа розглянута поза межами строку, встановленого Господарським процесуальним кодексом України, але, у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій і вирішення справи.
Судове рішення підписано без його проголошення у відповідності до приписів ч.4 ст.240 ГПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд, -

в с т а н о в и в:

Як слідує з матеріалів справи та встановлено судом, 16.12.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Архізем" (далі - виконавець) та Таїровською селищною радою Одеського району Одеської області (далі - замовник) було укладеного договір про надання послуг №01-1612/25.
Згідно з п. 1.1 договору, виконавець зобов`язується надати: ДК 021:2015: 71350000-6-Науково-технічні послуги в галузі інженерії (Послуги з виконання топографо-геодезичних вишукувань щодо визначення затверджених меж та фактичного використання земельних ділянок ДК 021:2015: 71351810-4 - Топографічні послуги) (далі - послуги) відповідно до технічного завдання (додаток № 1 до цього договору) та умов цього договору, а замовник зобов`язується прийняти надані послуги та оплатити їх вартість. 
Відповідно до п.1.2. договору, найменування, обсяг та вартість послуг за цим договором визначені в калькуляції витрат (додаток № 2 до цього договору).
За умовами п. 2.1. договору, виконавець повинен надати замовнику послуги, якість яких відповідає діючому законодавству, умовам цього договору та технічному завданню (додаток № 1 до цього договору). 
Пунктом 2.2. договору визначено, що при виявленні замовником неякісно наданих послуг, або будь-чого іншого, що може якимось чином вплинути на якісні характеристики послуг, виконавець повинен негайно усунути недоліки наданих послуг за власний рахунок.
Згідно з п. 3.1, ціна цього договору становить 225000,00 грн. з ПДВ.
Відповідно до п. 4.1. договору, оплата вартості наданих послуг здійснюється замовником щомісячно шляхом перерахування належних до сплати сум коштів в національній валюті України у безготівковій формі на поточний рахунок виконавця протягом 15 календарних днів після підписання сторонами акту приймання наданих послуг.
За умовами пункту 5.1. договору, строк (термін) надання послуг: з дати укладення договору до 24.12.2025. Етапи і терміни надання послуг визначаються календарним планом (додаток № 4 до цього договору).
Згідно з п. 5.3, виконавець надає послуги за цим договором виключно в межах обсягу замовлень замовника та відповідно до технічного завдання, визначеного додатком № 1 до цього договору.
Відповідно до п.5.9. договору, протягом 5 робочих днів після завершення розрахункового періоду надання послуг виконавець складає, підписує та передає замовнику акт у двох примірниках, по одному примірнику для кожної сторони.
Пунктом 5.10 договору передбачено, що у разі виявлення замовником недоліків під час прийняття послуг та підписання акту прийому-передачі, замовник надає виконавцю вмотивовану відмову від його підписання.
Відповідно до п. 6.1. договору, виконавець зобов`язаний забезпечити надання послуг у строки, встановлені цим договором; забезпечити надання послуг, якість яких відповідає умовам, встановленим розділом 2 цього договору та технічному завданню (додаток № 1 до цього договору); при пред`явленні замовником письмової претензії до якості наданих послуг, усунути за власний рахунок причини, що призвели до погіршення якості послуг в термін не пізніше 3 робочих днів за умови, якщо встановлено, що зниження якості послуг відбулось з вини виконавця; виконувати належним чином інші зобов`язання, передбачені цим договором, Цивільним кодексом України та іншими актами законодавства.
За умовами п. 6.3. договору, замовник зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі сплатити за надані послуги; прийняти надані послуги в порядку, визначеному цим договором; забезпечити своєчасне підписання зі своєї сторони акту; виконувати належним чином інші зобов`язання, передбачені цим договором, Цивільним кодексом України та іншими актами законодавства.
Згідно з п. 7.1. договору, у випадку порушення своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, визначену цим договором та чинним в Україні законодавством. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Відповідно до п.8.1. договору, сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором, якщо таке невиконання є наслідком випадку або обставин непереборної сили, які виникли після укладення цього договору, перебувають поза волею та межами контролю сторін, та які сторони не могли ані передбачити, ані попередити розумними заходами (далі - форс-мажорні обставини). 
Згідно з п. 8.2. договору, під форс-мажорними обставинами сторони розуміють обставини непереборної сили, визначені частиною другою статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні". 
За умовами п. 8.3. договору, факт виникнення форс-мажорних обставин повинен бути підтверджений сертифікатом, виданим Торгово-промисловою палатою України, або відповідною уповноваженою нею регіональною торгово-промисловою палатою. У разі відсутності такого підтвердження сторона, яка не виконала свої зобов`язання, несе відповідальність в повному обсязі. 
Згідно з п. 8.4. договору, при настанні обставин, зазначених у пункті 8.1, сторона, яка опинилася під їх впливом, повинна в розумний строк, але не пізніше ніж через 5 календарних днів з дня виникнення форс-мажорних обставин, без затримки повідомити про це іншу сторону в письмовій формі. Повідомлення повинно містити інформацію про характер обставин і, якщо можливо, оцінку їх впливу на можливість виконання стороною своїх зобов`язань за цим договором та графік виконання зобов`язань. 
Пунктом 8.9. договору передбачено, що форс-мажорні обставини звільняють сторони від відповідальності, але не звільняють від виконання грошових зобов`язань.
Відповідно до п. 11.1, цей договір набирає чинності з дати укладення договору і діє до 31 грудня 2025 року, а в частині розрахунків до повного його виконання.
Договір підписано між сторонами без будь-яких зауважень.
Додатком № 1 до договору передбачена технічна специфікація (Інформація про необхідні технічні, якісні та кількісні характеристики предмета закупівлі), у якій зазначена така інформація: найменування предмета закупівлі; місце надання послуг; кількість товарів або обсяг виконання робіт чи надання послуг; строк надання послуг; інформація про технічні, якісні та кількісні характеристики тощо.
Додатком № 2 до договору передбачена калькуляція витрат, додатком № 3 - акт прийому-передачі наданих послуг, додатком № 4 - календарний план.
Позивачем до матеріалів позову долучено листування позивача та відповідача щодо: надання додаткових матеріалів/документів, необхідних для належного виконання умов укладеного між сторонами договору; підписання договору; внесення змін до договору тощо.
На виконання умов договору позивачем 30.12.2025 було передано відповідачу наступні документи та матеріали: технічний звіт з виконання топографо-геодезичних вишукувань щодо визначення затверджених меж та фактичного використання земельних ділянок на території Таїровської селищної територіальної громади Одеського району Одеської області; акт прийому-передачі за договором; акт приймання-передачі матеріалів за договором; рахунок-фактуру; лист про визнання порушення зобов`язань та нарахування пені; супровідний лист № 292 з відміткою про отримання (реєстраційна відмітка вхідної кореспонденції відповідача - вх. №4074/02-07 від 30.12.2025).
Обставина отримання 30.12.2025 вказаних документів та матеріалів відповідачем не заперечується. 
07.01.2026 відповідач звернувся до позивача з листом про відмову у прийнятті наданих послуг. У вказаному листі відповідач зазначив перелік зауважень до наданих позивачем послуг. 
07.01.2026 відповідач направив позивачу претензію про стягнення з останнього пені у розмірі 1350,00 грн. за період з 25.12.2025 по 30.12.2025, у зв`язку з порушенням строків виконання спірного договору. 
08.01.2026 позивачем було сплачено на користь відповідача 1350,00 грн. пені, про що свідчить наявна в матеріалах справи платіжна інструкція №9.
Листом від 08.01.2026 позивач повідомив відповідача про сплату пені. Також, у цьому листі позивач зазначив, що він здійснює заходи з усунення зауважень, які викладені у листі відповідача від 07.01.2026, у порядку та у строки, що визначені договором. 
12.01.2026 позивач звернувся до відповідача листом, в якому повідомив про повне усунення зауважень до наданих послуг та передав відповідні оновлені матеріали: коректурний аркуш про усунення зауважень; технічний звіт з виконання топографо-геодезичних вишукувань щодо визначення затверджених меж та фактичного використання земельних ділянок на території Таїровської селищної територіальної громади Одеського району Одеської області (у паперовому вигляді на 130 арк.); акт прийому-передачі за договором про надання послуг №01-1612/25 від 16.12.2025; рахунок-фактуру №1; акт приймання-передачі матеріалів №1 за договором про надання послуг №01-1612/25 від 16.12.2025.
16.01.2026 відповідач листом повідомив позивача про неможливість оплати вартості наданих послуг у зв`язку з тим, що на початок 2026 року кошторис та бюджетні призначення на відповідні видатки не затверджені. Окрім того, як зазначає позивач, з вказаного листа встановлено, що акт прийому-передачі за договором про надання послуг №01-1612/25 від 16.12.2025 відповідач не не підписав. 
Позивач наголошує, що надана в листі відповідача від 16.01.2026 відмова у підписанні акту прийому-передачі та в оплаті наданих послуг є безпідставною та незаконною, оскільки відповідно до положень пункту 6.3. договору замовник був зобов`язаний забезпечити своєчасне підписання зі своєї сторони акту, своєчасно та в повному обсязі сплатити за надані послуги. 
Товариство стверджує, що ним 30.12.2025 було надано послуги в повному обсязі, відповідно до технічного завдання, в межах терміну дії договору та в межах відповідного бюджетного періоду. При цьому, факт завершення надання послуг позивачем саме 30.12.2025 не оспорюється відповідачем, про що свідчить здійснений ним розрахунок пені за порушення строків надання послуги, який викладений в претензії №1 від 07.01.2026 та охоплює період з 25.12.2025 по 30.12.2025.
Позивач зазначає, що договір визначає вичерпний перелік випадків для відмови замовника від прийняття наданих послуг, які пов`язані, зокрема, з їх невідповідністю умовам договору та додатків до нього, та якщо такі невідповідності не усунуті виконавцем, або не можуть бути усунуті виконавцем в порядку і на умовах, визначених цим договором. В той же час, позивачем усунуто в повному обсязі зауваження до документації, що були викладені в листі відповідача від 07.01.2026, а факт відсутності будь-яких зауважень до наданих послуг та розробленої документації зі сторони відповідача підтверджується листом відповідача від 16.01.2026 та підписаним відповідачем актом приймання-передачі матеріалів за договором, що свою чергу свідчить про реальність надання послуг (виконання робіт) за договором. 
З підписаного між сторонами акту приймання-передачі матеріалів №1 за договором про надання послуг №01-1612/25 від 16.12.2025 вбачається, що виконавець передав, а замовник прийняв наступні документи та матеріали: технічний звіт з виконання топографо-геодезичних вишукувань щодо визначення затверджених меж та фактичного використання земельних ділянок на території Таїровської селищної територіальної громади Одеського району Одеської області (у паперовому вигляді на 130 арк.) - 2 примірника; фізичний носій даних (CD-диск). На даному носії інформації розташований технічний звіт - 2 примірника.
Додатково позивач наголошує, що умовами договору, а також положеннями чинного законодавства не передбачено такої підстави для відмови в оплаті належно наданих послуг як відсутність бюджетних призначень та/або затвердженого кошторису на 2026 рік. Стверджує, що чинним законодавством не передбачено винятків або будь-яких особливих вимог для укладання договорів з бюджетними установами, а тому виконання цих договорів також повинно здійснюватися на загальних підставах.
21.01.2026 позивач звернувся до відповідача з претензією, в якій вимагав підписати акт прийому-передачі за договором про надання послуг №01-1612/25 від 16.12.2025 та повернути його позивачу в 7-денний строк з дня отримання даної претензії; здійснити оплату за надані позивачем послуги в розмірі 225000,00 грн.
Позивач наголошує, що відповідачем не підписано та не повернуто акт прийому-передачі за договором; не сплачено грошові кошти в розмірі 225000,00 грн. за надані послуги, що і зумовило звернення до суду з даним позовом.
У відзиві на позовну заяву відповідач повідомляє, що пунктом 5.9. договору визначено, що протягом 5 робочих днів після завершення розрахункового періоду надання послуг виконавець складає, підписує та передає замовнику акт у двох примірниках, проте станом на 26.12.2025 у Таїрівській селищній раді Одеського району Одеської області була відсутня інформація стосовно стану виконання умов укладеного між сторонами договору.
Зазначає, що 18.12.2025 та 22.12.2025 позивач звертався до нього з листами про неможливість виконання зобов`язань у строки, передбачені умовами договору та продовження строку дії договору. Вказані листи відповідач вважає необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам законодавства.
Також відповідач стверджує, що воєнний стан, повітряні тривоги, блокування кордону, несприятливі погодні умови, тощо - не можуть вважатися достатньою підставою для продовження строку дії договору. 
Відповідач у відзиві посилається на положення розділу 8 договору та зазначає, що станом на дату розгляду звернення сертифікат ТПП України про наявність форс-мажорних обставин щодо виконання саме цього договору відповідачу не надано, що унеможливлює визнання зазначених обставин такими, що дають право на зміну строків виконання зобов`язань.
Зауважує, що подання тендерної пропозиції та підписання договору свідчать про те, що позивач належним чином оцінив обсяг та складність робіт, усвідомлював тривалість строку виконання робіт, підтвердив наявність необхідних ресурсів для виконання зобов`язань у встановлений строк. У разі якщо відповідач вважав строк виконання послуг об`єктивно недостатнім, він мав право оскаржити дану вимогу, утриматися від участі в процедурі закупівлі або не підписувати договір. Строки укладення договору за результатами відкритих торгів є передбачуваними та визначеними законодавством, зокрема: мінімальними строками на оскарження, строками кваліфікації та розгляду пропозицій, строками укладення договору, і були дотримані згідно законодавчих вимог. Учасник процедури закупівлі, беручи участь у відкритих торгах, має усвідомлювати зазначені законодавчі обмеження, а отже має враховувати можливі строки укладення договору при плануванні виконання зобов`язань. 
За позицією відповідача, посилання позивача на обмежені строки виконання робіт також не можуть бути підставою для продовження строку виконання договору, оскільки строк був відомий виконавцю до моменту подання тендерної пропозиції, виконавець добровільно погодився з умовами договору, замовник діяв виключно в межах та у спосіб, визначений чинним законодавством України, відсутні правові та бюджетні підстави для внесення змін до істотних умов договору.
Крім цього, Таїрівська селищна рада Одеського району Одеської області зазначає, що вона є бюджетною установою та здійснює видатки виключно в межах бюджетних асигнувань, відповідно до вимог Бюджетного кодексу України. Зауважує, що в частині 1 статті 3 Бюджетного кодексу України зазначено, що бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України (в тому числі місцевий бюджет, який є джерелом фінансування відповідача у відповідній процедурі закупівлі), становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року. Згідно пункту 38 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2002 року № 228, кошторис затверджується за загальним і спеціальним фондами на плановий бюджетний період без розподілу за періодами року в обсязі, який дорівнює сумі цих фондів. Станом на початок наступного бюджетного року кошторис та бюджетні призначення на відповідні видатки були не затверджені, що унеможливило продовження строку дії договору та взяття нових бюджетних зобов`язань. 
У відповіді на відзив позивач наголошує, що з дотриманням строків, визначених п. 5.9. договору, 30.12.2025 позивачем було складено та передано відповідачу разом з супровідним листом відповідний акт прийому-передачі за договором про надання послуг №01-1612/25 від 16.12.2025 та інші документи, на виконання вимог договору. Прийняття відповідачем вказаних документів та матеріалів підтверджується реєстраційною відміткою вхідної кореспонденції позивача - вх. №4074/02-07 від 30.12.2025, що свідчить про необґрунтованість позиції відповідача в приводу того, що інформація стосовно виконання умов договору мала б бути наявна у відповідача вже станом на 26.12.2025, оскільки згідно з положеннями п. 5.9. договору така інформація могла бути надана позивачем до 31.12.2025 включно, що фактично і було зроблено позивачем 30.12.2025.
Позивач зазначає, що відповідач у своєму відзиві намагається пов`язати настання форс-мажорних обставин, наявність яких підтверджується шляхом надання сертифікату Торгово-промислової палати України, з правом сторін змінювати строки виконання зобов`язань за договором. Таке тлумачення відповідачем положень договору та норм законодавства, відповідно до яких було проведено закупівлю послуг та відповідно до яких вносяться зміни до істотних умов договору про закупівлю, є помилковим.
Позивач зауважує, що у відзиві відповідач вибірково та однобічно цитує наведені у листі від 22.02.2025 підстави для продовження строку надання послуг. Так, всі описані відповідачем аргументи зводяться до того, що, на думку відповідача, позивач посилався виключно на обставини, спровоковані введенням воєнного стану в Україні (повітряні тривоги на території Одеської області), проте вказане твердження відповідача не відповідає дійсності. У листі від 22.12.2025 позивачем було наведено цілий ряд об`єктивних обставин, що вплинули на можливість дотримання строків надання послуг та слугували підставою для ініціювання продовження строку надання послуг. Серед таких підстав були: відсутність переданих відповідачем вихідних даних у повному обсязі; перебування земельних ділянок у приватній власності з неможливістю вільного та безперешкодного доступу до них, що ускладнювало процес проведення фактичних обмірів та визначення меж використання земельних ділянок; затягування зі сторони замовника підписання договору про надання послуг (підписання його в останній день 15-денного строку); отримання від замовника вихідних даних у неповному обсязі в останній день 5-денного терміну, визначеного договором для такого; повітряна тривога на території, щодо якої здійснювалось надання послуг, про яку було повідомлено замовника листом №280 від 18.12.2025, під час якої сигнал системи GPS глушиться, а також не працюють станції мереж базових станцій та роверні GPS-приймачів, що унеможливлювало координування фактичних меж земельних ділянок і створення знімальної геодезичної мережі тощо. При цьому, майже всі описані у листі обставини були пов`язані саме з повною відсутністю сприяння відповідача при виконанні договору (ненадання всіх вихідних даних, надання їх в останній день визначеного для цього договором строку, відсутність сприяння в забезпеченні доступу до земельних ділянок, що розташовані на території Таїрівської селищної ради тощо), а тому, виходячи з цього, не могли бути підтверджені будь-якими іншими документами, в тому числі сторонніх організацій як про це зазначає відповідач.
Позивач наголошує, що наведені у відзиві заперечення щодо неможливості продовження строку дії договору на 2026 рік у зв`язку з відсутністю кошторису та бюджетних призначень на 2026 рік є безпідставними та такими, що не стосуються предмету спору, оскільки предметом даного позову є стягнення грошових коштів за надані послуги за договором, а не про зобов`язання укласти додаткову угоду до договору в частині продовження строку дії договору на 2026 рік. При цьому, відповідно до п. 11.1. договору, договір набирає чинності з дати укладення договору і діє до 31 грудня 2025 року, а в частині розрахунків до повного його виконання.
Щодо доводів відповідача про неможливість оплати фактично наданих послуг у зв`язку з відсутністю кошторису та бюджетних призначень на відповідні видатки на 2026 рік, то позивач звертає увагу, що відповідач є розпорядком бюджетних коштів, а тому саме на нього покладається обов`язок вжиття всіх необхідних заходів щодо ініціювання внесення змін до рішення про місцевий бюджет на 2026 рік з метою передбачення відповідних видатків місцевого бюджету для виконання взятих на себе зобов`язань з оплати наданих послуг за договором. Окрім того, Порядок складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ від 28.02.2022, відповідно до якого складаються та затверджуються відповідні кошториси бюджетних установ, передбачає можливість та відповідний порядок внесення змін до кошторисів протягом бюджетного року. В той же час відповідачем у відзиві не наведено жодного аргументу на підтвердження того, що ним було вжито всіх необхідних та достатніх заходів для виконання зобов`язань з оплати наданих послуг, а цитування окремих норм права, які до того ж не підлягають застосуванню в даному предметі спору, не можуть слугувати підставою для звільнення відповідача від обов`язку оплати фактично наданих послуг. Також позивач з цього приводу зазначає, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від виконання грошового зобов`язання за договором та відповідальності за його порушення.
Наголошує, що відповідач у відзиві не заперечує той факт, що позивачем було надано послуги за договором в повному обсязі, якість та кількість яких повністю відповідає умовам договору, що свідчить про те, що позивачем було виконано свою частину зобов`язань за договором у повному обсязі, в той час як відповідач ухиляється від виконання свого кореспондуючого обов`язку щодо оплати наданих послуг, який встановлено в п. 1.1. договору.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, керуючись принципом верховенства права та права на судовий захист, суд дійшов наступних висновків.
За загальними положеннями цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст.11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї ж статті, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Згідно зі ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтями 525, 526 і 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Правовідносини між сторонами у даній справі виникли з договору, який за правовою природою є договором підряду.
Статтею 837 ЦК України визначено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Для виконання окремих видів робіт, встановлених законом, підрядник (субпідрядник) зобов`язаний одержати спеціальний дозвіл. До окремих видів договорів підряду, встановлених параграфами 2-4 цієї глави, положення цього параграфа застосовуються, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про ці види договорів.
Відповідно до ст. 843 ЦК України, у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Якщо у договорі підряду не встановлено ціну роботи або способи її визначення, ціна встановлюється за рішенням суду на основі цін, що звичайно застосовуються за аналогічні роботи з урахуванням необхідних витрат, визначених сторонами. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.
Згідно зі ст. 846 ЦК України, строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.
Статтею 849 ЦК України передбачені права замовника під час виконання роботи, а саме: замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника; якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків; якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника; замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.
Згідно частини 1 ст.853 ЦК України, замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.
За умовами ч. 1 ст. 854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.
Статтею 887 ЦК України передбачено, що за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт підрядник зобов`язується розробити за завданням замовника проектну або іншу технічну документацію та (або) виконати пошукові роботи, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити їх. До договору підряду на проведення проектних і пошукових робіт застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.
Пунктом 1 частини 1 статті 889 ЦК України встановлено, що замовник зобов`язаний, якщо інше не встановлено договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт, сплатити підрядникові встановлену ціну після завершення усіх робіт чи сплатити її частинами після завершення окремих етапів робіт або в іншому порядку, встановленому договором або законом.
Згідно з ст. 890 ЦК України, підрядник зобов`язаний, зокрема: виконувати роботи відповідно до вихідних даних для проведення проектування та згідно з договором; погоджувати готову проектно-кошторисну документацію із замовником, а в разі необхідності - також з уповноваженими органами державної влади та органами місцевого самоврядування; передати замовникові готову проектно-кошторисну документацію та результати пошукових робіт.
16.12.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Архізем" та Таїровською селищною радою Одеського району Одеської області було укладено договір про надання послуг, за умовами п. 1.1 якого позивач зобов`язався надати: ДК 021:2015: 71350000-6 - Науково-технічні послуги в галузі інженерії (Послуги з виконання топографо-геодезичних вишукувань щодо визначення затверджених меж та фактичного використання земельних ділянок ДК 021:2015: 71351810-4 - Топографічні послуги) відповідно до технічного завдання та умов цього договору, а відповідач, своєю чергою, зобов`язався прийняти надані послуги та оплатити їх вартість.
На виконання умов договору позивачем 30.12.2025 було передано відповідачу наступні документи та матеріали: 
- технічний звіт з виконання топографо-геодезичних вишукувань щодо визначення затверджених меж та фактичного використання земельних ділянок на території Таїровської селищної територіальної громади Одеського району Одеської області;
- акт прийому-передачі за договором;
- акт приймання-передачі матеріалів за договором;
- рахунок-фактуру;
- лист про визнання порушення зобов`язань та нарахування пені;
- супровідний лист № 292 з відміткою про отримання (реєстраційна відмітка вхідної кореспонденції відповідача - вх. №4074/02-07 від 30.12.2025).
Обставина отримання 30.12.2025 вказаних документів та матеріалів відповідачем не заперечується. 
07.01.2026 відповідач звернувся до позивача з листом про відмову у прийнятті наданих послуг. У вказаному листі відповідач зазначив перелік зауважень до наданих позивачем послуг. 
07.01.2026 відповідач направив позивачу претензію про стягнення з останнього пені у розмірі 1350,00 грн. за період з 25.12.2025 по 30.12.2025, у зв`язку з порушенням строків виконання спірного договору.
08.01.2026 позивачем було сплачено на користь відповідача 1350,00 грн. пені, про що свідчить наявна в матеріалах справи платіжна інструкція №9.
Листом від 08.01.2026 позивач повідомив відповідача про сплату пені. Також, у цьому листі позивач зазначив, що він здійснює заходи з усунення зауважень, які викладені у листі відповідача від 07.01.2026, у порядку та у строки, що визначені договором. 
12.01.2026 позивач звернувся до відповідача листом, в якому повідомив про повне усунення зауважень до наданих послуг та передав відповідні оновлені матеріали: коректурний аркуш про усунення зауважень; технічний звіт з виконання топографо-геодезичних вишукувань щодо визначення затверджених меж та фактичного використання земельних ділянок на території Таїровської селищної територіальної громади Одеського району Одеської області (у паперовому вигляді на 130 арк.); акт прийому-передачі за договором про надання послуг №01-1612/25 від 16.12.2025; рахунок-фактуру №1; акт приймання-передачі матеріалів №1 за договором про надання послуг №01-1612/25 від 16.12.2025).
16.01.2026 відповідач листом повідомив позивача про неможливість оплати вартості наданих послуг у зв`язку з тим, що на початок 2026 року кошторис та бюджетні призначення на відповідні видатки не затверджені. 
Таїрівська селищна рада підписала акт приймання-передачі матеріалів за договором про надання послуг №01-1612/25 від 16.12.2025. У вказаному акті сторони засвідчили, що виконавець передав, а замовник прийняв наступні документи та матеріали: технічний звіт з виконання топографо-геодезичних вишукувань щодо визначення затверджених меж та фактичного використання земельних ділянок на території Таїровської селищної територіальної громади Одеського району Одеської області (у паперовому вигляді на 130 арк.) - 2 примірника; фізичний носій даних (CD-диск). На даному носії інформації розташований технічний звіт - 2 примірника.
Акт прийому-передачі за договором про надання послуг №01-1612/25 від 16.12.2025 відповідач не підписав.
Згідно із ч.4 ст.837 ЦК України, до окремих видів договорів підряду, встановлених параграфами 2-4 цієї глави (тобто глави 61 Підряд ЦК України), положення цього параграфа (тобто параграфа 1 глави 61 Підряд ЦК України) застосовуються, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про ці види договорів.
Оскільки положеннями статтей 887-891 ЦК України, які складають параграф 4 "Підряд на проектні та пошукові роботи" глави 61 "Підряд" ЦК України, не врегульовано особливості прийняття замовником виконаних підрядником проектних робіт, то з урахуванням приписів ч.4 ст.837, ч.2 ст.887 ЦК України на правовідносини сторін договору підряду на проведення проектних і пошукових робіт в частині приймання таких робіт поширюються норми ст. 853, 882 ЦК України.
Частиною 1 статті 853 ЦК України встановлено, що замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.
За приписами ч. 4 та ч. 6 ст. 882 ЦК України, передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими. Замовник має право відмовитися від прийняття робіт у разі виявлення недоліків, які виключають можливість використання об`єкта для вказаної в договорі мети та не можуть бути усунені підрядником, замовником або третьою особою.
За загальним правилом, при вирішенні спорів щодо належного та своєчасного виконання договорів стосовно надання послуг/виконання робіт, як зі сторони замовника, так і виконавця, суди повинні надавати оцінку вжитим сторонами діям на його виконання у їх сукупності з огляду саме на умови кожного договору (договорів) у конкретній справі, проте передбачена відповідним договором умова щодо оплати за надані послуги (виконані роботи) з прив`язкою до підписання відповідних актів приймання не може бути єдиною підставою, яка звільняє замовника від обов`язку здійснити таку оплату, адже основною первинною ознакою будь-якої господарської операції, як то надання послуг чи виконання робіт, є її реальність. Наявність належним чином оформлених первинних документів (підписаних уповноваженими представниками обох сторін) є вторинною, похідною ознакою.
Неналежне документальне оформлення господарської операції відповідними первинними документами, зокрема непідписання замовником актів приймання робіт/послуг без надання у визначені договором та/або законом строки вмотивованої відмови від їх підписання, не може свідчити про їх безумовну невідповідність змісту господарської операції (наданим послугам або виконаним роботам). Правові наслідки створює саме господарська операція (реальне надання послуг/виконання робіт), а не первинні документи.
Нормами чинного законодавства передбачено обов`язок замовника здійснити оплату фактично виконаних робіт. Сама по собі відсутність підписаного сторонами акту виконаних робіт не може бути підставою для несплати вартості фактично виконаних робіт.
Так, визначаючи наявність/відсутність підстав для оплати наданих послуг (виконаних робіт) у випадку непідписання замовником відповідних актів прийняття наданих послуг (виконаних робіт), суд повинен виходити з доведення/недоведення сторонами факту реального надання послуг (виконання робіт). Адже непідписання актів приймання наданих послуг (виконаних робіт) без надання у визначені договором та/або законом строки вмотивованої відмови від їх підписання може свідчити про недобросовісність поведінки замовника, який таким чином намагається уникнути оплати цих послуг (робіт), оскільки фактично у всіх договірних відносинах факт оплати ставиться у залежність від підписання актів наданих послуг (виконаних робіт), що має на меті настання узгодження сторонами обсягу та якості робіт та встановлення терміну відліку виникнення зобов`язання з оплати. Ігнорування замовником підписання актів та/або безпідставне ухилення від прийняття наданих послуг (виконаних робіт) не може бути підставою, яка звільняє його від обов`язку оплатити надані послуги (виконані роботи).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання (ст. 610 ЦК України).
Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Частиною 1 статті 530 ЦК України обумовлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Приписи статті 525 ЦК України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами статті 629 ЦК України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.
Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що фактично відповідач прийняв надані позивачем послуги з виготовлення технічного звіту, підписавши відповідний акт прийняття матеріалів за договором про надання послуг №01-1612/25 від 16.12.2025.
Від імені відповідача акт підписано секретарем Таїровської селищної ради Олександром Орловим, підпис скріплено печаткою.
У вказаному акті сторони засвідчили, що позивач передав, а відповідач прийняв наступні документи та матеріали: технічний звіт з виконання топографо-геодезичних вишукувань щодо визначення затверджених меж та фактичного використання земельних ділянок на території Таїровської селищної територіальної громади Одеського району Одеської області; фізичний носій даних (CD-диск) із технічним звітом.
Разом з тим, відповідач, фактично отримавши надану належним чином послугу/роботу, ухилився від підписання відповідного акту прийому-передачі.
Судом встановлено, що матеріали даної господарської справи не містять доказів висловлення відповідачем зауважень щодо самого факту надання позивачем послуг, а також зауважень щодо якості та/або обсягу наданих послуг після усунення позивачем виявлених недоліків та після підписання акту про прийняття відповідних матеріалів, а тому вказані послуги/роботи були прийняті як виконані без зауважень.
Отже, фактичне прийняття відповідачем наданих позивачем послуг за спірним договором є підставою виникнення у відповідача зобов`язання оплатити вказані роботи відповідно до умов договору та чинного законодавства.
Пунктом 1 частини 1 статті 889 ЦК України встановлено, що замовник зобов`язаний, якщо інше не встановлено договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт, сплатити підрядникові встановлену ціну після завершення усіх робіт чи сплатити її частинами після завершення окремих етапів робіт або в іншому порядку, встановленому договором або законом.
Як було зазначено вище, за умовами п. 4.1. договору, оплата вартості наданих послуг здійснюється замовником щомісячно шляхом перерахування належних до сплати сум коштів в національній валюті України у безготівковій формі на поточний рахунок виконавця протягом 15 календарних днів після підписання сторонами акту приймання наданих послуг.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що на момент звернення позивача до господарського суду із заявленим позовом строк оплати відповідачем за роботи, що здійснені позивачем на виконання договору про надання послуг, є таким, що настав.
При цьому, наявність вказаної заборгованості відповідач не спростував, докази, які б підтверджували факт повної оплати відповідачем за спірним договором або неможливості виконання цього зобов`язання з поважних причин в матеріалах справи відсутні. 
Що стосується доводів відповідача про неможливість оплати заборгованості у зв`язку з відсутністю бюджетних асигнувань, суд зауважує наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.
За приписами статей 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Нормами ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.
Європейським судом з прав людини в рішеннях від 18.10.2005 у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" та від 30.11.2004 у справі "Бакалов проти України" зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.
Верховний Суд неодноразово висловлював позицію про те, що відсутність у боржника необхідних коштів або взяття ним зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань, або з перевищенням повноважень не звільняє його від обов`язку виконати господарські зобов`язання (постанови Верховного Суду від 21.02.2022 у справі 925/1545/20, від 25.06.2020 у справі №910/4926/19, від 30.03.2020 у справі №910/3011/19, від 03.04.2018 у справі № 908/1076/17).
До того ж, статтею 1 ЦК України визначено, що однією з ознак майнових відносин є юридична рівність їх учасників, в тому числі й державних організацій, а тому самі лише обставини, пов`язані з фінансуванням установи чи організації з бюджету та відсутністю у ньому коштів, не виправдовують та не заперечують обов`язку такого органу, який виступає стороною зобов`язального правовідношення, від його виконання належним чином.
Отже, доводи відповідача щодо вище викладеного судом не приймаються.
Приймаючи до уваги встановлення судом під час розгляду справи обставин наявності у відповідача заборгованості перед позивачем на підставі договору про надання послуг у розмірі 225000,00 грн., враховуючи, що бездіяльність відповідача, яка виражається у несплаті цих коштів, суперечить вищевказаним нормам права та договору, а також те, що в установленому порядку відповідач обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим, нормативно та документально доведеним, та підлягає задоволенню. 
Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За приписами ст.16 цього Кодексу, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
Згідно ст.4 ГПК України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Відмова від права на звернення до господарського суду є недійсною.
Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.
Реалізуючи передбачене ст.64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
За приписами ст.ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), №37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.
З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, господарський суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.
У зв`язку із задоволенням позову, витрати по сплаті судового збору за розгляд позову, відповідно до вимог ст.129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує наступне.
У відповідності до ч.1 ст.123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
За змістом ч.1 ст.4 Закону України "Про судовий збір", судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
За приписами статті 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Так позивачем заявлено 1 вимогу майнового характеру в загальній сумі 225000,00 грн., тобто за подання цієї позовної заяви повинно бути сплачено судовий збір у загальному розмірі 3375,00 грн.
В даному випадку позовна заява подана через підсистему Електронний суд, у зв`язку з чим при розрахунку судового збору застосовано понижуючий коефіцієнт 0,8. З урахуванням вказаного, сума судового збору, що підлягає сплаті за подання позовної заяви, становить 2700,00 грн. (3375 х 0,8).
При цьому, при зверненні з позовом до суду через систему Електронний суд позивач сплатив судовий збір в розмірі 3375,00 грн. згідно з платіжною інструкцією від 09.02.2026, замість 2700,00 грн. Таким чином, позивач надмірно сплатив судовий збір в розмірі 675,00 грн.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
Відповідне клопотання позивачем до суду подано не було, тому наразі судом не вирішується питання щодо повернення позивачу надмірно сплаченого судового збору в розмірі 675,00 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
2. Стягнути з Таїрівської селищної ради Одеського району Одеської області (код ЄДРПОУ 05582159, 65496, Одеська обл., Одеський р-н, с-ще Таїрове, вул. Перемоги, буд. 27) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Архізем" (код ЄДРПОУ 40219780, 65026, м. Одеса, вул. Грецька, буд. 44 оф. 5) - 225000 (двісті двадцять п`ять тисяч) грн. 00 коп. заборгованості за договором про надання послуг №01-1612/25 від 16.12.2025 та 2700 (дві тисячі сімсот) грн. 00 коп. судового збору. 
3. Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

Суддя М.Б. Сулімовська

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення у порядку, передбаченому ст.257 ГПК України.
Рішення складено і підписано 15 травня 2026 р.