Справа № 331/3402/25
Провадження № 1-кп/331/332/2026

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 травня 2026 року Олександрівський районний суд міста Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
за участі:
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі в порядку спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) кримінальне провадження №62025000000000267 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.03.2025, 
за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Бердянськ Запорізької області, українця, громадянина України, одруженого, який має на утримання трьох неповнолітніх дітей, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст. 111-1 КК України,
ВСТАНОВИВ:
У складі Державної кримінально-виконавчої служби України діяла державна установа «Бердянська виправна колонія (№77)» (далі - ДУ «Бердянська виправна колонія (№ 77)»), яка була установою закритого типу та відповідно до діючого законодавства здійснювала правозастосовні та правоохоронні функції.
Згідно із наказом Міністерства юстиції України від 23.09.2021 № 3371/5 «Про перейменування державної установи «Бердянська виправна колонія (№ 77) та затвердження Положення про неї» вказана установа перейменована в державну установу «Приморська виправна колонія (№ 145)», яка зареєстрована в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за номером 08563518 та розташована за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Промислова, 1.
Згідно із положенням про ДУ «Приморська виправна колонія (№ 145)», основними завданнями виправної колонії є:
1. виконання покарань у виді позбавлення волі на певний строк;
2. дотримання прав осіб, які тримаються у виправній колонії, вимог нормативно-правових актів щодо виконання і відбування кримінальних покарань, реалізація законних прав та інтересів.
Виправна колонія у своїй діяльності керується Конституцією України, Кримінальним, Кримінальним процесуальним, Кримінально-виконавчим кодексами України, Законами України «Про попереднє ув`язнення», «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» та іншими нормативно-правовими актами України.
ОСОБА_5 був співробітникомДУ «Приморська виправна колонія (№ 145)».
Окрім того, згідно із ч. 1 ст. 2 закону України «Про державний захист працівників суду та правоохоронних органів» до правоохоронних органів відносяться органи та установи виконання покарань.
Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки 24.08.1991 схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.
Положеннями статей 1 та 2 Основного Закону України - Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.
Відповідно до ч. 1 ст. 17, ч. 1 ст. 65 Конституції України захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього Українського народу та обов`язком громадян України, а на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.
Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій. До системи адміністративно-територіального устрою України входить АР Крим, області, зокрема, Луганська область, а також райони, міста, райони у містах, селища і села.
Згідно з вимогами ст.ст. 72, 73 Конституції України питання про зміну території України вирішуються виключно всеукраїнським референдумом, який призначається Верховною Радою України або Президентом України відповідно до їхніх повноважень, встановлених Конституцією, та проголошується за народною ініціативою на вимогу не менш як трьох мільйонів громадян України, які мають право голосу, за умови, що підписи щодо призначення референдуму зібрано не менш як у двох третинах областей і не менш як по сто тисяч підписів у кожній області.
Упродовж 2013 року у зв`язку з демократичними процесами, які відбувалися на території України, у представників влади Російської Федерації (далі - РФ)та службових осіб з числа керівництва Збройних Сил РФ, досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, виник злочинний умисел на вчинення протиправних дій, спрямованих на порушення суверенітету і територіальної цілісності України, зміну меж її території та державного кордону, порушення порядку, встановленого Конституцією України.
Свою злочинну мету співучасники з числа представників влади та Збройних Сил РФ вирішили досягти шляхом ведення агресивної війни проти України з використанням підпорядкованих підрозділів і військовослужбовців Збройних Сил РФ, у тому числі дислокованих на підставі міжнародних угод на території АР Крим ім. Севастополя, а також залучення до виконання злочинного плану інших осіб, у тому числі громадян України та РФ, створення і фінансування незаконних збройних формувань та вчинення інших злочинів.
При цьому вони усвідомлювали, що такі протиправні дії призведуть до порушення суверенітету і територіальної недоторканості України, незаконної зміни меж її території та державного кордону, заподіяння значних матеріальних збитків та інших тяжких наслідків, передбачали і прагнули їх настання.
З метою реалізації вказаного умислу впродовж 2013 року на території РФ службові особи Генерального штабу Збройних Сил РФ (далі - ГШ ЗС РФ), на виконання наказів та під безпосереднім керівництвом представників влади та службових осіб Збройних Сил РФ, досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, розробили злочинний план, яким передбачалося для досягнення військово-політичних цілей РФ, що на думку співучасників були прямо пов`язані із необхідністю незаконної окупації та подальшої анексії АР Крим, м. Севастополя та південно-східних регіонів України, поряд із застосуванням політичних, дипломатичних, економічних та інформаційних заходів, використання протестного потенціалу населення південно-східних регіонів України для організації сепаратистських референдумів, спрямованих на порушення територіальної цілісності України.
Міжнародно визнаною датою початку тимчасової окупації Російською Федерацією окремих територій України є 19.02.2014.
З моменту установлення РФ із застосуванням збройних формувань контролю над об`єктами нафтогазовидобування України 19.02.2014 та над територією АРК та м. Севастополя, включаючи військові об`єкти та органи державної влади, видачу РФ розпоряджень населенню, що проживає на території АРК та м. Севастополя, та подальшу заміну державної влади на вказаній території Російською Федерацією, розміщення РФ військових сил на вказаній території з метою забезпечення влади РФ з 20.02.2014, розпочався міжнародний збройний конфлікт між Україною та РФ, який триває до цього часу.
З метою повномасштабного військового вторгнення, починаючи з 2021 року по лютий 2022 року, на території РФ, Республіки Білорусь та тимчасово окупованій території України сконцентрувались значні сили ЗС РФ, інші збройні формування РФ та підконтрольні їм іррегулярні угруповання.
Після цього 24.02.2022 Президент РФ оголосив початок так званої «спеціальної військової операції».
Того самого дня, 24.02.2022 військовослужбовці ЗС РФ шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та фактично застосовуючи її незаконно вторглись на територію України через державні кордони України в Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, Запорізькій, Київській та інших областях, де здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, та окупували частину вказаної території, у тому числі частину Запорізької області.
На підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ (з урахуванням змін, внесених указами Президента України), в Україні введено воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, який триває до теперішнього часу.
Факт повномасштабного збройного вторгнення не приховувався владою РФ, а також встановлений рішеннями міжнародних організацій, зокрема, резолюцією Генеральної асамблеї ООН ЕS-11/1 від 02.03.2022 «Про агресію проти України», п. п. 1, 3 Висновку 300 (2022) Парламентської Асамблеї Ради Європи «Наслідки агресії Російської Федерації проти України», п. п. 17, 18 Наказу від 16.03.2022 за клопотанням про вжиття тимчасових заходів у справі «Звинувачення в геноциді відповідно до Конвенції про запобігання злочину геноциду та покарання за нього» (Україна проти РФ та ін.)».
Приблизно 27-28 лютого 2022 року військовослужбовці Збройних Сил РФ шляхом збройної агресії здійснили тимчасову окупацію території міста Бердянська Запорізької області з державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями, іншими об`єктами.
Після встановлення 26.02.2022 збройними формуваннями РФ загального контролю на частині території Запорізької області з метою встановлення окупаційної адміністрації РФ, державними органами і структурами РФ, функціонально відповідальними за управління тимчасово окупованими територіями, створено підконтрольні РФ самопроголошені органи, які узурпували виконання владних повноважень на тимчасово окупованих територіях та які виконували властиві органам державної влади та органам місцевого самоврядування функції, у тому числі органи, організації, підприємства та установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріусів та суб`єктів адміністративних послуг.
Згідно із п. 7 ч. 1 ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації Російської Федерації.
Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 75 від 25.04.2022, серед інших, Бердянський район (Бердянська міська територіальна громада) Запорізької області віднесено до Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні).
Під час тимчасової окупації території України з моменту силового захвату будівель і території ДУ «Приморська виправна колонія (№ 145)» представниками ЗС РФ, представники окупаційної влади неодноразово схиляли працівників вказаної установи виконання покарань до співпраці та переходу на ворожу сторону, обіцяючи грошове забезпечення на постійній основі та можливість кар`єрного зростання. При цьому, представники окупаційної влади, що незаконно діяла на тимчасово окупованій території Запорізької області, повернули ДУ «Приморська виправна колонія (№ 145)» колишню назву - «Исправительная колония «Бердянская исправительная колония (№ 77)», яка продовжила своє функціонування та виконання поставлених завдань.
У свою чергу, начальник ДУ «Приморська виправна колонія (№ 145)» ОСОБА_6 та деякі інші її працівники продовжили виконувати свої функціональні обов`язки і забезпечувати діяльність установи, незважаючи на те, що згідно із наказом Міністерства юстиції України від 13.05.2022 № 1951/5 в цій установі оголошено простій з 14.05.2022 до закінчення дії воєнного стану.
Протягом червня-липня 2022 року окупаційні органи влади на тимчасово окупованій території Запорізької області, а саме: так званої «Военно-гражданской администрации города Мелитополь», провели інвентаризацію та реструктуризацію органів і установ виконання покарань, за результатами якої у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 01.08.2022, представниками окупаційної влади у м. Мелітополі Запорізької області за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Олександра Невського, 81, утворено непередбачений законодавством України правоохоронний орган - «Управление службы исполнения наказаний по Запорожской области», якому присвоєно реєстраційний номер 4022024621 та на який тимчасово покладено правоохоронні функції, пов`язані із діяльністю з управління та експлуатації в`язниць, виправних колоній та інших місць позбавлення волі, а також щодо надання послуг реабілітаційної допомоги колишнім засудженим.
До складу цього незаконного утворення, яке виконувало функції правоохоронного органу, також увійшла непередбачена законодавством України установа - «Исправительная колония «Бердянская исправительная колония (№ 77)», розташована за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Промислова, 1, яка виконувала правоохоронні функції, пов`язані із діяльністю з управління та експлуатації в`язниць, виправних колоній та інших місць позбавлення волі, а також щодо надання послуг реабілітаційної допомоги колишнім засудженим.
При цьому, у невстановлені місці та час, але не пізніше 01.08.2022, у громадянина України ОСОБА_5 виник злочинний умисел на вчинення колабораційної діяльності шляхом зайняття посади в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій РФ території Запорізької області.
Так, ОСОБА_5 у невстановлений час, але не пізніше 01.08.2022, перебуваючи у невстановленому місці, умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, керуючись корисливим мотивом, спрямованим на отримання на постійній основі грошового забезпечення від російських окупаційних сил у розмірі біля 55 000 російських рублів, надав добровільну згоду та був призначений у незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території Запорізької області, на посаду чергового помічника начальника колонії відділу нагляду і безпеки «Исправительной колонии «Бердянская исправительная колония (№ 77)» Управлення служби исполнения наказаний по Запорожской области», яку він займав до моменту ліквідації такої установи у листопаді 2022 року.
Після цього відповідно до указу представника окупаційної влади так званого «губернатора Запорізької області» від 15.11.2023 № 106-у прийнято рішення про ліквідацію «Управления служби исполнения наказаний по Запорожской области».
Натомість на його основі та матеріальних ресурсах 22.11.2022 представники окупаційної влади на тимчасово окупованих територіях Запорізької області створили та зареєстрували в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб РФ за номером 1229000000349, індивідуальний податковий номер 9001000271, непередбачений законодавством України правоохоронний орган - «Управление федеральной служби исполнения наказаний по Запорожской области», розташоване за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Олександра Невського, 81.
До складу цього незаконного утворення, яке виконувало функції правоохоронного органу, також увійшла непередбачена законодавством України установа - «Федеральное казенное учреждение «Исправильтельная колония № 2 Управлення федеральной служби исполнения наказаний по Запорожской области», створена 13.02.2023 відповідно до Розпорядження Уряду РФ від 23.01.2023 № 97-р та зареєстрована в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб РФ за номером 1239000003660, індивідуальний податковий номер 9002010890, розташована за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Промислова, 1, яка виконувала правоохоронні функції, пов`язані із діяльністю з управління та експлуатації в`язниць, виправних колоній та інших місць позбавлення волі, а також щодо надання послуг реабілітаційної допомоги колишнім засудженим.
При цьому, у невстановлені місці та час, але не пізніше 19.04.2023, у громадянина України ОСОБА_5 виник злочинний умисел на продовження колабораційної діяльності шляхом зайняття посади в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій РФ території Запорізької області.
Так, ОСОБА_5 у не встановлений час, але не пізніше 19.04.2023, перебуваючи у невстановленому місці, умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, керуючись корисливим мотивом, спрямованим на отримання на постійній основі грошового забезпечення від російських окупаційних сил, надав добровільну згоду та був призначений у незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території Запорізької області, на посаду чергового помічника начальника колонії відділу нагляду і безпеки «Федерального казенного учреждения «Исправильтельная колония №2»Управления федеральной службы исполнения наказаний по Запорожской области».
Прокурор у судовому засіданні обвинувачення підтримав у повному обсязі і просив призначити ОСОБА_5 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років з позбавленням права обіймати посади в державних органах та органах пробації на строк п`ятнадцять років. Окрім того, він просив вирішити питання про речові докази.
У судовому засіданні допит обвинуваченого ОСОБА_5 не здійснювався через проведення судового розгляду в порядку спеціального судового провадження на підставі ч.3 ст.323 КПК України та ухвали суду від 31.10.2025. При цьому, обвинувачений викликався до суду через засоби масової інформації, зокрема, шляхом опублікування повісток про виклик у газеті «Голос України» та на офіційному сайті Офісу Генерального прокурора України, а також шляхом розміщення оголошення про його виклик на офіційному веб-сайті Олександрівського районного суду міста Запоріжжя. Крім того, про виклик обвинуваченого повідомлявся його захисник - адвокат ОСОБА_7 .
Обвинувачений ОСОБА_5 жодного разу до суду не прибув, заяв про неможливість взяти участь у судовому розгляді суду не подав, письмових пояснень із повідомленням поважності причин своєї неявки до суду не надіслав, що свідчить про його небажання скористатися передбаченими чинним КПК України правами обвинуваченого.
Судом встановлено, що дане кримінальне провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) відповідає загальним засадам кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених чинним законодавством. Стороною обвинувачення, захисником обвинуваченого та судом використані всі передбачені законом можливості для дотримання прав обвинуваченого, зокрема, права на захист, на доступ до правосуддя, на таємницю спілкування, на невтручання у приватне життя.
У судових дебатах захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_4 зазначив, що він не мав можливості спілкуватися зі своїм підзахисним і не мав можливості дізнатися його позицію з приводу пред`явленого йому обвинувачення за ч. 7 ст. 111-1 КК України. У той же час, він наполягав на тому, що під час судового розгляду не вдалося достовірно встановити добровільність зайняття обвинуваченим відповідної посади у незаконному правоохоронному органі, створеному та тимчасово окупованій території України і, відповідно, його вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Тому він зазначив про відсутність підстав для ухвалення щодо ОСОБА_5 обвинувального вироку.
Однак, незважаючи на позицію захисника, дослідивши безпосередньо в судовому засіданні надані стороною обвинувачення докази, суд приходить до висновку про те, що вина  ОСОБА_5 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, повністю підтверджується наступними доказами, які відповідають вимогам, передбаченим у ст.ст. 84-88 КПК України.
Так, допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що він працював у ДУ «Приморська виправна колонія (№145)». У березні 2022 року на загальних зборах, які проходили в актовому залі штабу, начальник колонії ОСОБА_6 запропонувала співробітникам колонії перейти на бік РФ і залишитись працювати в установі. На зборах, крім ОСОБА_6 , був присутній її заступник ОСОБА_9 та майже увесь особовий склад установи, але представників окупаційної влади не було. Хто виявив бажання залишитись працювати на окупаційну владу, повинен був записатися у списки, які готували керівники структурних підрозділів. Тиску на співробітників установи з даного приводу ніхто не здійснював. ОСОБА_5 добровільно погодився перейти на бік РФ і працювати на окупаційну владу. Свідок знає, що у ОСОБА_5 була сім`я, двоє чи троє дітей. Чи здійснювали тиск на самого ОСОБА_5 чи на його родину свідку невідомо. До початку вторгнення ОСОБА_5 був заступником чергового помічника начальника установи ДУ «Приморська виправна колонія (№145)», раніше працював у ДУ «Бердянська виправна колонія (№77)», загалом працював у колонії близько 10 років. Охарактеризувати його свідок може як нахабного та настирливого. При окупаційній владі він перейшов на якусь офіцерську посаду, але на яку саме свідку невідомо. З окупації свідок виїхав у вересні 2022 року. На той час ОСОБА_5 працював у колонії, а чи працює він зараз, свідку невідомо. Після проведення зборів в установі і до його виїзду з м. Бердянська він з ОСОБА_5 не спілкувався.
Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що працював у ДУ «Приморська виправна колонія №145», яка знаходилася за адресою: м. Бердянськ, вул. Промислова, 1. Місто Бердянськ було окуповане 27.02.2022 і вже близько 19 години російські війська зайшли до них в установу. Після окупації колонія продовжила працювати у звичайному режимі. Співробітникам колонії виділили приміщення і вони там несли службу до травня 2022 року. Їх заводили туди під конвоєм та закривали за ними локальну дільницю. На початку березня 2022 року були збори колективу, на яких були присутні військові Російської Федерації зі зброєю, старшим там був «ОСОБА_17», який розповідав, як усе буде добре, яка буде гарна зарплатня і пропонував працівникам перейти працювати на них. Тоді усі відмовилися працювати, а ОСОБА_5 сказав, що він за Україну і ніхто працювати на них не піде. У травні 2022 року прийшов наказ про те, що працівників відправляють на простій і вони мають право не виходити на роботу, тобто, хто хоче - виходить, а хто не хоче - не виходить. Останній раз їх збирали на збори у червні 2022 року, де вже начальник колонії пропонувала працівникам перейти працювати на бік окупаційної влади. Хто виявить бажання працювати, ті повинні були надати згоду своїм начальникам відділів, а ті, в свою чергу, повинні були подати списки цих осіб начальнику установи. Після завершення зборів всі вийшли до «курилки», де особовий склад обговорював дане питання. Свідок чув як ОСОБА_5 говорив, що йому діватися нікуди, і тому він піде працювати, бо у нього троє дітей, яких треба годувати. Після, того як свідок 03.08.2022 виїхав з окупації, під час телефонних розмов від співробітників, які там залишилися, він дізнався, що ОСОБА_5 працював у колонії на якійсь офіцерській посаді, але на якій саме, він вже не пам`ятає. Станом на вересень 2022 року він точно працював, бо свідок особисто бачив відомість про отримання ним заробітної плати від окупаційної влади. За час роботи свідок спілкувався з ОСОБА_5 з робочих питань, працював той добре і недарма займав свою посаду. Після зборів та до моменту виїзду з м. Бердянська з ОСОБА_5 свідок не спілкувався. Чи були якісь погрози ОСОБА_5 з боку представників Російської Федерації, йому невідомо. Також свідок повідомив, що, наскільки він знає, у обвинуваченого була дружина і троє дітей.
Оцінюючи показання цих свідків, суд вважає, що вони послідовні, логічні, істотних суперечностей не мають, узгоджуються з іншими доказами. Тому суд не має підстав сумніватися у їх достовірності. Неточності, які мали місце в показаннях свідків, не порочать їх і пояснюються тим, що події сприймалися і запам`ятовувалися ними суб`єктивно і з часу подій пройшов значний проміжок часу. Мотивів для обмови свідками обвинуваченого судом встановлено не було, всі свідчення надавалися ними під присягою.
Крім того, судом із листа Департамента з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби України від 17.02.2025 № 6.1-1793/6.01-25 встановлено, що  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданим 25.12.1997 Бердянським МВ УМВС України в Запорізькій області, інформація про оформлення на його ім`я паспорта громадянина України для виїзду за кордон відсутня, подання про втрату ним громадянства України територіальними органами ДМС України не ініціювалося. Тобто,  ОСОБА_5 є громадянином України відповідно до ст. 3 Закону України «Про громадянство України». Отже, наведене свідчить про те, що ОСОБА_5 є суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.
Також із дослідженої постанови прокурора про виділення матеріалів досудового розслідування в окреме провадження від 11 березня 2025 року судом встановлено, що із кримінального провадження №42017081120000094 від 25.10.2017 були виділені матеріали відносно ОСОБА_5 за ч. 7 ст. 111-1 КК України в окреме кримінальне провадження №62025000000000267 від 11.03.2025, досудове розслідування в якому доручено слідчим ГСУ ДБР.
Відомості про кримінальне правопорушення за ч. 7 ст. 111-1 КК України відносно ряду осіб, у тому числі і ОСОБА_5 , 11.03.2025 були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №62025000000000267, про що свідчить досліджений судом витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань у цьому кримінальному провадженні.
Крім того, із дослідженої судом заяви ОСОБА_10 від 25.04.2024 судом встановлено, що ОСОБА_10 надав для долучення до матеріалів кримінального провадження фотокопії документів про нарахування та виплату заробітної плати, зокрема, по т.зв. «Исправительной колонии «Бердянская исправительная колония (№77)».
Так, із копії (мовою оригіналу) «Платежной ведомости №6 от «14» октября 2022 года» на выплату зароботной платы по Исправительной колонии «Бердянская исправительная колония (№77)» за период с 01 сентября 2022 года по 30 сентября 2022 года» судом встановлено, що ОСОБА_5 , який має паспорт НОМЕР_1 , виданий 25.12.1997 Бердянським МВ УМВС України в Запорізькій області, і який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , отримав 55000,00 рублів, що засвідчено підписом у графі №7.
Із акту огляду та аналізу сторінок мережі Інтернет від 30.04.2024 судом встановлено, що під час огляду каналу «ІНФОРМАЦІЯ_5» було виявлено публікації з інформацією про співпрацю співробітників «Приморської виправної колонії №145» з окупаційною владою на тимчасово окупованій території Запорізької області. Зокрема, було виявлено допис наступного змісту (дослівно мовою оригіналу): «По работникам БИК 77, которые остались работать на русских: …ОСОБА_5 (інспектор ВНиБ), …». Крім того, було виявлено допис наступного змісту (дослівно мовою оригіналу): «Информация от подписчика на ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_11 работник БИК-77, с приходом России получил повышение до «офицера». Жена его осталась работать в школе уборщицей. Очень рады «россии здесь навсегда»…».
Із копії протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 25.04.2024 встановлено, що свідок ОСОБА_10 у присутності 2 понятих за такими ознаками: на вигляд приблизно до 42 років, повний, волосся темне, коротке, впізнав на фото № 3 свого колишнього колегу ОСОБА_5 .
Із копії протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26.04.2024 встановлено, що свідок ОСОБА_8 у присутності 2 понятих за такими ознаками: на вигляд приблизно до 42 років, повний, волосся темне, коротке, впізнав на фото № 3 свого колишнього колегу ОСОБА_5 .
Із дослідженої судом заяви ОСОБА_10 від 25.04.2024 судом встановлено, що ОСОБА_10 надав для долучення до матеріалів кримінального провадження диск DVD-R із фотокопіями документів про нарахування та виплату заробітної плати працівникам т.зв. «Управления службы исполнения наказаний по Запорожской области», які він отримав протягом вересня-листопада 2022 року, маючи доступ до ресурсів ДУ «Приморська виправна колонія (№145)».
Відповідно до протоколу огляду від 19.08.2025 старшим слідчим було оглянуто носій інформації - компакт-диск ALERUS DVD-R 4.7 Gb, який був долучений до заяви ОСОБА_10 від 25.04.2024, на якому було виявлено ряд файлів, які були почергово роздруковані і долучені до даного протоколу огляду.
Так, зокрема, із копії «Платежной ведомости №5 от «14» октября 2022 года» на выплату зароботной платы по Исправительной колонии «Бердянская исправительная колония (№77)» за период с 01 августа 2022 года по 31 августа 2022 года», долученої до протоколу огляду від 19.08.2025, судом встановлено, що ОСОБА_5 , який має паспорт НОМЕР_1 , виданий 25.12.1997 Бердянським МВ УМВС України в Запорізькій області, і який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , було нараховано 55000,00 рублів. При цьому, у графі №7 підпис про отримання цих коштів відсутній.
Крім того, із копії «Платежной ведомости № 6 от «14» октября 2022 года» на выплату зароботной платы по Исправительной колонии «Бердянская исправительная колония (№77)» за период с 01 сентября 2022 года по 30 сентября 2022 года», долученої до протоколу огляду від 19.08.2025, судом встановлено, що ОСОБА_5 , який має паспорт НОМЕР_1 , виданий 25.12.1997 Бердянським МВ УМВС України в Запорізькій області, і який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , було нараховано 55000,00 рублів. При цьому, у графі №7 підпис про отримання цих коштів відсутній.
Також із копії «Платежной ведомости №5 от «14» октября 2022 года» на выплату зароботной платы по Исправительной колонии «Бердянская исправительная колония (№77)» за период с 01 августа 2022 года по 31 августа 2022 года», долученої до протоколу огляду від 19.08.2025, судом встановлено, що ОСОБА_5 , який має паспорт НОМЕР_1 , виданий 25.12.1997 Бердянським МВ УМВС України в Запорізькій області, і який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , отримав 55000,00 рублів, що засвідчено підписом у графі №7.
Також із копії «Платежной ведомости № 6 от «14» октября 2022 года» на выплату зароботной платы по Исправительной колонии «Бердянская исправительная колония (№77)» за период с 01 сентября 2022 года по 30 сентября 2022 года», долученої до протоколу огляду від 19.08.2025, судом встановлено, що ОСОБА_5 , який має паспорт НОМЕР_1 , виданий 25.12.1997 Бердянським МВ УМВС України в Запорізькій області, і який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , отримав 55000,00 рублів, що засвідчено підписом у графі №7.
Із копії «Платежной ведомости №16 от «03» ноября 2022 года» на выплату денежного довольствия военнослужащим по Исправительной колонии «Бердянская исправительная колония (№77)» за период с 01 октября 2022 года по 31 октября 2022 года», долученої до протоколу огляду від 19.08.2025, судом встановлено, що ОСОБА_5 , який має паспорт НОМЕР_1 , виданий 25.12.1997 Бердянським МВ УМВС України в Запорізькій області, і який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , було нараховано 55000,00 рублів. При цьому, у графі №7 підпис про отримання цих коштів відсутній.
Із копії «Платежной ведомости №16 от «03» ноября 2022 года» на выплату денежного довольствия военнослужащим по Исправительной колонии «Бердянская исправительная колония (№77)» за период с 01 октября 2022 года по 31 октября 2022 года», долученої до протоколу огляду від 19.08.2025, судом встановлено, що ОСОБА_5 , який має паспорт НОМЕР_1 , виданий 25.12.1997 Бердянським МВ УМВС України в Запорізькій області, і який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , отримав 55000,00 рублів, що засвідчено підписом у графі №7.
Відповідно до розсекреченого протоколу за результатами проведення негласної слідчої (розшукової дії) - зняття інформації з електронних інформаційних систем №59/2/2-1643т від 15.03.2024, дозвіл на проведення якої надано ухвалою слідчого судді Київського апеляційного суду від 26.01.2024 у справі №01-45/824/2442/2024, проводилось зняття інформації з мобільних додатків «Telegram», «WhatsApp», «Signal» та «Viber», які зареєстровані за номером телефону НОМЕР_2 , який належить і яким користується ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Так, при перегляді мобільного додатку «Telegram» було виявлено, зокрема, листування аканту на ім`я « ОСОБА_13 » із користувачем « ОСОБА_14 », яка використовує номер телефону НОМЕР_3 . Так, зокрема, « ОСОБА_14 » 12.09.2022 о 12 год. 16 хв. надіслала «ОСОБА_15» файл із назвою «2_5258414385608531078.doc», у якому під заголовком «На 12.09.2022» розміщено перелік прізвищ, імен та по батькові 56 осіб російською мовою, серед яких під номером 10 вказано: « ОСОБА_5 ».
Також « ОСОБА_14 » 12.09.2022 о 15 год. 04 хв. надіслала « ОСОБА_15 » файл із назвою «Список личного состава.docх», у якому у формі таблиці вказано перелік прізвищ, імен та по батькові, дат народження, звань, посад та номерів телефонів 56 осіб російською мовою, серед яких під номером 10 вказано: « ОСОБА_5 ; 01.11.1981; прапорщик; ДПНК отдел ОНБ; телефон: НОМЕР_4 ». 
Аналогічна інформація щодо ОСОБА_5 відображена і в досліджених судом копіях листів УСБУ в Запорізькій області від 17.01.2024 №59/2-543нт «Щодо виконання доручення на № 10-2-02-02-1421 від 16.01.2024» та від 22.04.2024 №69/99-637нт «Щодо виконання доручення № 10-2-02-01-10401 від 11.04.2024».
Аналізуючи всі наведені вище письмові докази, суд приходить до висновку про відсутність підстав сумніватися у їх достовірності, а також суд не вбачає підстав для визнання їх неналежними та недопустимими, оскільки відповідно до вимог ст. ст. 85, 86 КПК України вони отримані у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом, не внаслідок істотного порушення прав та свобод людини і підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні. 
При цьому, суд не бере до уваги усі інші надані прокурором письмові та речові докази, зокрема, акт огляду від 30.04.2024 разом із додатком до нього (мовою оригіналу) - «Выписка из Единого государственного реэстра юридических лиц» №ЮЭ9965-24-53495814 від 30.04.2024 щодо т.зв. (мовою оригіналу) «Федерального казенного учреждения «Исправительная колония № 1 Управления Федеральной службы исполнения наказаний по Запорожской области» та копії бухгалтерських документів стосовно руху коштів та виплати заробітної плати працівникам щодо т.зв. (мовою оригіналу) «УСИН по Запорожской области», «Колонии поселения «Веселовская колония-поселение (№8)», «Исправительной колонии «Мелитопольская исправительная колония (№144)», «Базы отдыха «Таврия», і вважає їх неналежними доказами у розумінні ст. 85 КПК України, оскільки вони не містять інформації про обставини, які підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні.
У той же час, суд констатує, що під час досудового розслідування і судового розгляду не було здобуто жодних доказів на спростування доводів сторони обвинувачення щодо добровільності зайняття ОСОБА_5 посад«чергового помічника начальника колонії відділу нагляду і безпеки» т.зв. «Исправительной колонии «Бердянская исправительная колония (№ 77)» Управлення служби исполнения наказаний по Запорожской области» та «чергового помічника начальника колонії відділу нагляду і безпеки» («ДПНК отдела ОНБ») т.зв.«Федерального казенного учреждения «Исправильтельная колония №2»Управления федеральной службы исполнения наказаний по Запорожской области».
Окрім того, стороною захисту також не було надано відомостей про те, що ОСОБА_5 будь-яким чином повідомляв компетентним органам України або своєму безпосередньому керівництву на території України про здійснення на нього тиску чи іншого протиправного впливу з боку представників окупаційної влади.
Також суд враховує, що відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 №376 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.03.2025 за № 380/43786, м. Бердянськ Бердянської міської територіальної громади є тимчасово окупованою Російською Федерацією територією України з 27.02.2022 р. по теперішній час.
Крім того, суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 20 червня 2024 року у справі № 953/7182/23, провадження № 51-7232 км 23, відповідно до яких у частині 7 ст. 111-1 КК України передбачено відповідальність за вчинення громадянином України колабораційної діяльності в умовах окупації у вигляді співпраці з державою-агресором у її інтересах, зокрема, через незаконні правоохоронні органи, які створені на тимчасово окупованій території, у формі добровільного, тобто з власної волі та за відсутності фізичного чи психічного примусу, крайньої необхідності, зайняття в них посади, з метою спричинити шкоду державі Україна. Суспільна небезпечність таких дій полягає в тому, що особа допомагає агресору створити вертикаль незаконних органів влади, яка є основою функціонування державного механізму загалом. Саме така форма колабораційної діяльності порівняно з іншими, передбаченими в частинах 2 та 5 цієї статті, визнається законодавцем найбільш суспільно небезпечною. З огляду на формулювання диспозиції ч. 7 ст. 111-1 КК України, сам факт добровільного зайняття громадянином України посади в незаконному правоохоронному органі є достатнім для кваліфікації відповідних дій за цією кримінально-правовою нормою. Наявність владних повноважень органу та спрямованість його діяльності є визначальними ознаками під час ідентифікації місця роботи колаборанта як органу влади. Під посадою в незаконному правоохоронному органі необхідно розуміти посаду в такому органі, що створений під час окупації, яка передбачає діяльність як працівника правоохоронного органу (у розумінні ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів»).
При цьому, відповідно до ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» правоохоронні органи - органи прокуратури, Національної поліції, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, Бюро економічної безпеки України, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.
Наведене дає підстави стверджувати, що під час судового розгляду знайшов своє підтвердження факт добровільного зайняття громадянином України ОСОБА_5 посади в незаконному правоохоронному органі - установі виконання покарань, створеній після окупації м. Бердянська представниками окупаційної влади від імені держави-агресора - РФ, тобто створеній усупереч чинному законодавству України на матеріально-технічній базі ДУ «Приморська виправна колонія (№ 145)» з метою укріплення окупаційної влади на захоплених територіях. Тому співпраця обвинуваченого з окупаційною владою та його діяльність в інтересах цієї влади дійсно має ознаки колабораційної діяльності.
При цьому, оцінивши кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що вина ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення в ході судового розгляду повністю доведена. 
Тому, враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що дії ОСОБА_5 необхідно кваліфікувати за ч. 7 ст. 111-1 КК України як добровільне зайняття громадянином України посади в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території.
При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його наслідки, дані про особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.
Так, судом враховано, що відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 7 ст. 111-1 КК України, відноситься до особливо тяжких злочинів. Дане кримінальне правопорушення відноситься до кримінальних правопорушень проти основ національної безпеки України, суспільна небезпечність якого полягає в тому, що особа своїми діями допомагає агресору створити вертикаль незаконних органів влади на тимчасово окупованих територіях з метою спричинити шкоду державі Україна. 
ОСОБА_5 раніше не судимий, на момент повномасштабного вторгнення був співробітником ДУ «Приморська виправна колонія (№145)», проживає на тимчасово окупованій території України і на підконтрольну українській владі територію після 24.02.2022 не приїжджав, має на утримання трьох неповнолітніх дітей, одружений.
Обставин, що пом`якшують покарання  ОСОБА_5 , передбачених ст. 66 КК України, встановлено не було.
Обставин, що обтяжують покарання  ОСОБА_5 , передбачених ст.67 КК України встановлено не було.
При призначенні обвинуваченій покарання суд керується також наведеним у постанові Верховного Суду від 06.08.2020 у справі № 155/1064/18, провадження № 51-436км20, поняттям судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яка охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
На підставі викладеного, враховуючи особливу тяжкість і значну суспільну небезпеку вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та його наслідки у вигляді спричинення шкоди державі Україна, наведені вище дані про особу обвинуваченого, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства. Тому суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч.7 ст.111-1 КК України, з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах, в органах державної влади і місцевого самоврядування, з конфіскацією всього належного йому майна, що на думку суду буде відповідати принципам та меті призначення покарання.
Підстав для звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання відповідно до вимог ст.ст.75, 76 КК України, або для призначення відповідно до ст.69 КК України покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч.7 ст.111-1 КК України, суд не знаходить.
Крім того, суд враховує, що відповідно до ст. 54 КК України засуджена за тяжкий чи особливо тяжкий злочин особа, яка має військове, спеціальне звання, ранг, чин або кваліфікаційний клас, може бути позбавлена за вироком суду цього звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.
Оскільки під час судового розгляду ні стороною обвинувачення, ні стороною захисту не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності у ОСОБА_5 певного військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу, тому суд не вбачає підстав для позбавлення його відповідного звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.
Витрати на залучення експертів і речові докази у даному кримінальному провадженні відсутні.
Цивільний позов у справі не заявлений, матеріальна шкода даним кримінальним правопорушенням завдана не була.
Також суд враховує, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 20.05.2025 у справі №757/22316/25-к відносно ОСОБА_5 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави. Тому у зв`язку з переховуванням обвинуваченого від органів досудового розслідування та суду на тимчасово окупованій території України суд вважає за доцільне вказаний запобіжний захід відносно нього залишити без змін до набрання вироком законної сили.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах, в органах державної влади і місцевого самоврядування на строк 15 (п`ятнадцять) років з конфіскацією усього належного йому на праві власності майна.
Запобіжний захід, обраний відносно ОСОБА_5 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 20.05.2025 у справі №757/22316/25-к, у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави залишити без змін до набрання даним вироком законної сили.
Строк відбування покарання ОСОБА_5 обчислювати з моменту його фактичного затримання.
Строк відбування додаткового покарання у вигляді позбавлення права обіймати посади в правоохоронних органах, в органах державної влади і місцевого самоврядування ОСОБА_5 рахувати з моменту відбуття основного покарання. При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 55 КК України дане додаткове покарання поширюється також і на увесь час відбування основного покарання.
Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Олександрівський районний суд міста Запоріжжя протягом 30 днів з дня його проголошення.
Копію вироку після його проголошення негайно вручити захиснику обвинуваченого та прокурору.
Інформацію про ухвалення даного вироку відносно ОСОБА_5 опублікувати у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті суду.

Суддя ОСОБА_16