ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

25 червня 2026 року   місто Чернівці справа №713/2718/25
провадження №22-ц/822/816/26
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача Височанської Н.К.,
суддів: Кулянди М.І., Перепелюк І.Б. 
за участю секретаря судових засідань Паучек І.І.
учасники справи: 
позивач – ТОВ «Коллект Центр», 
відповідач – ОСОБА_1 

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 12 березня 2026 року, головуючий в суді першої інстанції суддя Осокін А.Л.,
В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2025 року ТОВ «Коллект Центр» звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами.
Посилалося на те, що між ТОВ «Мілоан» та відповідачем 27 серпня 2021 року було укладено договір №4175588, відповідно до вимог якого Товариство надало відповідачу кредит в сумі 8000 грн., а відповідач зобов`язався погасити кредит та відсотки за кредитом.
Відповідач договір не виконав та кредитні кошти разом з відсотками не повернув.
16 грудня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт капітал» було укладено договір факторингу № 16/12-2021-43, згідно якого до ТОВ «Вердикт капітал» перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором.
10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт капітал» та ТОВ «Коллект центр» було укладено договір відступлення прав вимоги № 10-03/2023, згідно якого до ТОВ «Коллект центр» перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором.
Також, між ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» та відповідачем 11 серпня 2021 року було укладено договір №75324656, відповідно до вимог якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 3050 грн., а відповідач зобов`язався погасити кредит та відсотки за кредитом.
Відповідач договір не виконав та кредитні кошти разом з відсотками не повернув.
22 лютого 2022 року між ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» та ТОВ «Вердикт капітал» було укладено договір факторингу № 10-01/2023, згідно якого до ТОВ «Вердикт капітал» перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором.
10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт капітал» та ТОВ «Коллект центр» було укладено договір відступлення прав вимоги № 10-03/2023, згідно якого до ТОВ «Коллект центр» перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором.
У зв`язку із порушенням зобов`язань за вказаним договорами відповідач має заборгованість перед позивачем у сумі – 64874,82 грн.
Враховуючи наведене, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» суму заборгованості за кредитними договорами у розмірі 64874,82 грн., сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 16 000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 12 березня 2026 року позов ТОВ «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект центр» заборгованість в сумі 54460,50 грн. Також стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект центр» сплачений при зверненні до суду судовий збір в розмірі 2032,39 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 13424 грн.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги та позиції інших учасників
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду в частині стягнення відсотків та витрат на правову допомогу, відповідач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Данко М.В., подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що оскаржуване рішення у цій частині є необґрунтованим та прийнятим з неправильним застосуванням норм процесуального та матеріального права.
Стосовно договору №4175588 від 27 серпня 2021 року зазначає, що згідно умов договору кредитодавець зобов`язався надати позичальнику фінансовий кредит у сумі 8000 грн строком на 30 днів, з 27 серпня 2021 року по 26 вересня 2021 року зі сплатою комісії за надання кредиту в сумі 800 грн (нараховується одноразово) та процентів за користування кредитом – 1,5% від фактичного залишку кредиту.
Проте ТОВ «Коллект Центр» просить стягнути з відповідача проценти за користування кредитними коштами як за період строку кредитування, так і після закінчення цього строку по день формування позовної заяви, у той час як даних про застосування процедури пролонгації матеріали справи не містять.
Апелянт вважає, що загальна сума, яка підлягає стягненню за кредитним договором №4175588 від 27 серпня 2021 року, становить 12 400, 00 грн, з яких 8 000 грн – тіло кредиту, 800 грн – комісія та 3 600 грн – проценти за користування кредитом (1,5% х 30 днів х 8 000 грн).
Вважає безпідставними посилання суду першої інстанції на Правила від 11 лютого 2021 року (п.п.6.5, 7.8, 7.12) стосовно пролонгації, оскільки вказані Правила виходять за межі укладеного договору, є нікчемними і не були підписані відповідачем.
Щодо договору №75324656 від 11 серпня 2021 року вказує, що згідно зазначеного договору сума, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 , складає 4870 грн, що включає 3050 грн тіла кредиту та 1820 грн заборгованості за відсотками.
Суд першої інстанції також безпідставно посилався в оскаржуваному рішенні на Правила, які не були підписані відповідачем.
Додатково зазначив, що відповідачем не оспорюється сума кредитів та відсотків, розрахованих в апеляційній скарзі.
Крім того, вважає надмірними витрати на правничу допомогу в розмірі 13424 грн, оскільки справу розглянуто у спрощеному порядку та без виклику сторін, справа є не складною, а тому таку суму суд першої інстанції визначив необґрунтовано.
У своїй апеляційній скарзі відповідач просить за результатами розгляду апеляційної скарги скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором споживчого кредиту №4175588 від 27 серпня 2021 року в сумі 12 400 грн; за договором позики №75324656 від 11 серпня 2021 року в сумі 4 870 грн. Також стягнути з ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 2 000 грн.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Коллект Центр» вказали, що апеляційна скарга є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.
Зазначає, що у розрахунку заборгованості як первісного кредитора, так і фактора чітко вказано, з чого складається заявлена сума заборгованості, відповідно до яких умов договору та за який період вона була нарахована.
Стосовно договору позики №75324656 позивач вказує, що підписанням цього договору ОСОБА_1 підтвердив, що ознайомився з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги на веб-сторінці позикодавця, вивчив договір та правила надання грошових коштів у позику, у тому числі, щодо продовження строку кредитування та автопролонгацію договору (розділ 7 Правил).
З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач автоматично продовжував строк кредитування шляхом оплати наявної заборгованості, а доказів того, що ОСОБА_1 повідомляв кредитора про небажання продовжувати строк кредитування, матеріали справи не містять.
Стосовно договору №4175588 від 27 серпня 2021 року зазначає, що кредитодавцем нараховано заборгованість відповідно до умов укладеного договору, оскільки положення про автопролонгацію містяться в самому договорі без необхідності вчинення будь-яких додаткових дій з боку сторін.
Позивач у відзиві просить залишити рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 12 березня 2026 року без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Мотивувальна частина

Межі розгляду справи
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
ОСОБА_1 не оскаржує рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованостей за тілом кредиту за кожним з договорів, а тому згідно з частиною першою статті 367 ЦПК України в апеляційному порядку в цій частині рішення суду не переглядається.

Позиція апеляційного суду
Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судом встановлено, що між ТОВ «Мілоан» та відповідачем 27 серпня 2021 було укладено договір №4175588.
Відповідно до п. 1.2. договору сума (загальний розмір) кредиту становить 8000 грн.
Згідно з п.1.4 договору термін (дата) повернення кредиту і сплата комісії за надання кредиту та процентів за надання кредиту 26 вересня 2021 року, тому що згідно з п.1.3 кредит надається строком на 30 днів з 27 серпня 2021 року.
Відповідно до п. 1.5.2. договору проценти за користування кредитом: 3600 грн, які нараховуються за ставкою 1,5 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.
Згідно із п.1.5.1, комісія за надання кредиту становить 800 грн, яка нараховується за ставкою 10% від суми кредиту одноразово.
Згідно з п. 1.6. договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
Відповідно до п. 2.1. договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок.
У відповідності до п.2.3.1.2 позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування, але не може перевищувати 60 днів.
Згідно з п. 6.4. договору, укладення кредитодавцем договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню Кредитодавцем ідентичного за змістом договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки.
Відповідно до п. 6.5. договору, цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі.
27 серпня 2021 року відповідачем створено анкету-заяву на кредит 4175588, в якій погоджені умови кредитування по заяві (а.с.102).
В матеріалах справи містяться правила надання фінансових кредитів ТОВ «Мілоан» (а.с.116-120).
З довідки від 24 квітня 2025 року ТОВ «ФК» «Елаєнс» вбачається, що 27 серпня 2021 року на карту № НОМЕР_1 , згідно договору №4175588 було здійснено зарахування коштів в сумі 8000 грн. (а.с.123).
16 грудня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт капітал», було укладено договір факторингу № 16/12-2021-43, згідно якого до ТОВ «Вердикт капітал» перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. Вказане підтверджується копією договору факторингу.
З розрахунку заборгованості від 10 березня 2023 року вбачається, що станом на 10 березня 2023 року заборгованість ОСОБА_1 по кредитному договору №4175588 становить 50400 грн., з яких 8000 грн. заборгованість по тілу кредиту, 13200 грн. – заборгованість про відсотках на дату відступлення права вимоги, 800 грн. – борг по комісії, 28400 грн. – заборгованість по відсотках за період часу з 15 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року. (а.с.27)
10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт капітал» та ТОВ «Коллект центр» , було укладено договір відступлення прав вимоги № 10-03/2023, згідно якого до ТОВ «Коллект центр» перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. Вказане підтверджується копією договору відступлення прав вимоги.
За таких обставин до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача по вказаному кредитному договору.
Крім того, між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та відповідачем 11 серпня 2021 року було укладено договір позики №75324656. (а.с.11)
20 серпня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та відповідачем укладено додаткову угоду до договору від 11 серпня 2021 року №75324656, згідно якої ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» надало відповідачу додатково кошти.
Згідно п.1. договору позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату від суми позики. Відповідно до п. 2 договору про надання позики : - сума позики становить 3050 грн.; - базова процентна ставка (фіксована) – 1,99 %, які нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики (п.4) строк позики – 30 днів.
20 серпня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та відповідачем укладено додаткову угоду до договору від 11 серпня 2021 року №75324656, згідно якої ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» надало відповідачу додатково кошти в сумі 1950 грн. В загальному сума кредиту становить 5000 грн.
Відповідно до п. 6.5. Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) товариство має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування позикою (або її частиною), починаючи з першого дня такого понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів (п.7.16).
З довідок від 06 березня 2025 року ТзОВ «ФК «Фінекспрес» вбачається здійснення переказу грошових коштів на суми 1950 грн. та 3050грн. отримувачу ОСОБА_2 на карту № НОМЕР_1 , дата платежу 20 серпня 2021 року та 11 серпня 2021 року відповідно.
З розрахунку заборгованості від 10 січня 2023 року вбачається, що станом на 10 січня 2023 року заборгованість ОСОБА_1 по кредитному договору №75324656 становить 14474,82 грн.
22 лютого 2022 року між ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» та ТОВ «Вердикт капітал» було укладено договір факторингу № 10-01/2023, згідно якого до ТОВ «Вердикт капітал» перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. 
10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт капітал» та ТОВ «Коллект центр» було укладено договір відступлення прав вимоги № 10-03/2023, згідно якого до ТОВ «Коллект центр» перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. 
Відповідач, використавши кошти, свої зобов`язання за договорами не виконав та кошти не повернув.
Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Коллект центр» становить 64874,82 грн. 

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що 11 серпня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 75324656.
За умовами цього договору відповідачу було надано грошові кошти у розмірі 3 050,00 грн строком на 30 днів із базовою процентною ставкою 1,99 % на день, яка нараховується на залишок позики.
20 серпня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та відповідачем було укладено додаткову угоду до договору позики № 75324656 від 11 серпня 2021 року, відповідно до якої відповідачу додатково надано грошові кошти у сумі 1 950,00 грн, у зв`язку з чим загальний розмір отриманих кредитних коштів становив 5 000,00 грн.
Судом встановлено, що згідно з правилами надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» у разі неповернення, повернення не в повному розмірі або несвоєчасного повернення позики та процентів позикодавець має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування позикою, однак у будь-якому випадку не більше ніж за 90 календарних днів.
Факт перерахування відповідачу грошових коштів у сумі 3 050,00 грн та 1 950,00 грн підтверджений належними доказами, наявними у матеріалах справи та не оспорювався сторонами.
22 лютого 2022 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу, за умовами якого до ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором позики № 75324656 від 11 серпня 2021 року.
У подальшому, 10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено договір відступлення прав вимоги № 10-03/2023, за умовами якого до ТОВ «Коллект Центр» перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним договором позики, а відтак позивач набув право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором позики № 75324656 від 11 серпня 2021 року.
Суд врахував, що матеріали справи не містять доказів, які б спростовували презумпцію правомірності укладеного договору, а сам договір недійсним у встановленому законом порядку не визнавався.
Дослідивши розрахунок заборгованості та умови договору позики, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог у цій частині, враховуючи строк кредитування 30 днів та передбачену умовами договору можливість нарахування процентів за понадстрокове користування позикою не більше ніж за 90 календарних днів.
Суд першої інстанції визначив, що заборгованість ОСОБА_1 за договором позики № 75324656 від 11 серпня 2021 року становить 18 060,50 грн, з яких: 5 000,00 грн – заборгованість за тілом кредиту; 210,50 грн – проценти за користування кредитними коштами у сумі 3 050,00 грн за період з 11 серпня 2021 року по 20 серпня 2021 року; 700,00 грн – проценти за користування кредитними коштами у сумі 5 000,00 грн за період з 21 серпня 2021 року по 10 вересня 2021 року; 12 150,00 грн – проценти за 90 днів понадстрокового користування кредитними коштами.
В частині вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором № 4175588 від 27 серпня 2021 року, суд першої інстанції виходив з того, що між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит № 4175588.
Відповідно до умов вказаного договору відповідачу було надано кредитні кошти у розмірі 8 000,00 грн строком на 30 днів, а саме – з 27 серпня 2021 року до 26 вересня 2021 року.
За умовами договору проценти за користування кредитом нараховувалися за ставкою 1,5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, а комісія за надання кредиту становила 800,00 грн та нараховувалася одноразово.
Умовами договору передбачено стандартну процентну ставку за користування кредитом у розмірі 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, а також можливість продовження строку кредитування шляхом подальшого користування кредитними коштами після завершення первісно визначеного строку кредитування, однак загальний строк такого продовження не міг перевищувати 60 днів.
Кредитні кошти за договором № 4175588 були перераховані на картковий рахунок відповідача, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами та не оспорюється сторонами.
16 грудня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 16/12-2021-43, за умовами якого до ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 4175588 від 27 серпня 2021 року.
У подальшому, 10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено договір відступлення прав вимоги № 10-03/2023, за умовами якого до ТОВ «Коллект Центр» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором.
Дослідивши розрахунок заборгованості та умови кредитного договору, суд першої інстанції також дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог у цій частині, врахувавши строк кредитування 30 днів та можливість його продовження шляхом користування кредитними коштами після завершення строку кредитування, але не більше ніж на 60 днів.
З урахуванням умов договору суд першої інстанції визначив, що загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 4175588 від 27 серпня 2021 року становить 36 400,00 грн, з яких: 8 000,00 грн – заборгованість за тілом кредиту, 4 400,00 грн – проценти та інші платежі, нараховані у межах первісного строку кредитування, 24 000,00 грн – проценти за користування кредитом у межах продовженого строку кредитування.
З урахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» загальної заборгованості за договорами № 75324656 від 11 серпня 2021 року та № 4175588 від 27 серпня 2021 року в розмірі 54 460,50 грн.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини 1 статті 3 ЦК України.
Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
Згідно статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).
Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Відповідно до положень статті 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).
За приписами статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному у статті 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - пункт 2 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У справі, яка переглядається, встановлено та не спростовано матеріалами справи, що 11 серпня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 75324656, відповідно до якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 3 050,00 грн. 20 серпня 2021 року між цими ж сторонами було укладено додаткову угоду до договору позики № 75324656 від 11 серпня 2021 року, відповідно до якої відповідачу додатково надано грошові кошти у сумі 1 950,00 грн, у зв`язку з чим загальний розмір отриманих ним кредитних коштів за цим договором становив 5 000,00 грн.
Також встановлено, що 27 серпня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит № 4175588, відповідно до якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 8 000,00 грн.
Вказані договори були укладені в електронній формі, а тому, з урахуванням положень Закону України «Про електронну комерцію», мають юридичну силу письмових договорів.
Факт надання відповідачу грошових коштів за договорами № 75324656 від 11 серпня 2021 року та № 4175588 від 27 серпня 2021 року підтверджується наявними у матеріалах справи належними і допустимими доказами.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про укладеність договору позики № 75324656 від 11 серпня 2021 року та кредитного договору № 4175588 від 27 серпня 2021 року, отримання відповідачем кредитних коштів та виникнення у нього обов`язку з їх повернення на умовах, визначених договорами.
Крім того, судом першої інстанції встановлено, що право грошової вимоги за вказаними договорами перейшло до ТОВ «Коллект Центр» на підставі відповідних договорів факторингу та договору відступлення прав вимоги.
Рішення суду першої інстанції в частині встановлення факту укладення договору позики № 75324656 від 11 серпня 2021 року, кредитного договору № 4175588 від 27 серпня 2021 року, отримання відповідачем кредитних коштів, переходу до ТОВ «Коллект Центр» права грошової вимоги за вказаними договорами, а також у частині визначення заборгованості за тілом кредиту не оскаржується та апеляційним судом не переглядається.

Щодо розміру заборгованості за відсотками.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
У пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12-ц викладено правовий висновок про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. 
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 в п.95-108 щодо нарахування процентів на підставі статті 625 ЦК України, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). 
Колегія суддів установила, що за умовами договору №4175588 від 27 серпня 2021 року кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2. договору, а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором.
Відповідно до п. 1.5.2. договору проценти за користування кредитом: 3 600 грн., які нараховуються за ставкою 1,5 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.
Згідно п. 1.6. договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
Відповідно до п. 1.3. договору кредит надається строком на 30 днів з 27 серпня 2021 року.
Разом з тим, п. 2.3.1 договору визначено, що продовження вказаного у п.1.3. договору строку кредитування може відбуватись на пільгових або стандартних (базових) умовах наступним чином. 
Зокрема, пунктом 2.3.1.2 Договору передбачено пролонгацію на стандартних (базових) умовах. Так, позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день, шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позивальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється за кількістю днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування, нараховуються за стандартною (базовою) процентною ставкою, наведеною в п. 1.6 договору. У випадку, якщо позичальник протягом періоду, на який продовжено строк кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, які дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах.
Тобто, в даному випадку, кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту.
Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про виконання відповідачем своїх зобов`язань з повернення коштів за тілом кредиту у строк, визначений договором, тобто, до 26 вересня 2021 року.
Натомість, ОСОБА_1 продовжив користуватись кредитними коштами, а тому пролонгація дії кредитного договору відбулась автоматично, що відповідає п.п. 2.3, 2.3.1.2 договору і спростовує доводи апеляційної скарги відповідача.
Судом першої інстанції проведено правильний розрахунок і визначено до стягнення загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 4175588, у сумі 36400 грн (8000 грн тіло кредиту + 800 грн комісія + 3600 грн проценти за 30 днів користування кредитом + 24000 грн проценти за користування кредитом за період автопролонгації).
Відтак доводи відповідача та його власні розрахунки не відповідають обставинам справи і не підлягають до задоволення.
Крім того, згідно п. 1 договору №75324656 від 11 серпня 2021 року позикодавець зобов`язується надати позичальнику у власність грошові кошти, строком на 30 днів, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики.
Відповідно до п. 2 договору про надання позики: сума позики становить 3 050 грн; процентна ставка (базова, фіксована) становить 1,99 яка нараховується за кожен день користування позикою.
Згідно п.5.1 договору, підписанням ОСОБА_1 підтвердив, що ознайомився з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги на веб-сторінці позикодавця, вивчив договір та правила надання грошових коштів у позику, у тому числі, щодо продовження строку кредитування та автопролонгацію договору.
Відповідно до п.6.5 правил, у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/ несвоєчасного повернення позики та процентів, Позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) нараховуються проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування позикою (або її частиною), починаючи з першого дня такого понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь якому випадку не більше 90 календарних днів. Позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування процентів на позику (або її частину) за понадстрокове користування позикою за договором позики не є штрафом, пенею чи будь якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на позику за понадстрокове користування.
Відповідно до п. 6.8 Правил, Позичальник надає свою згоду, що у період з першого дня понадстрокового користування позикою (її частиною) і до дати повного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором позики, на суму позики (її частину) нараховуються проценти у розмірі, встановленому договором позики.
Згідно п. 7.1 правил, позичальник має право продовжити строк користування позикою (далі - Пролонгація). За продовження строку користування позикою, позичальник сплачує товариству проценти на умовах, обраних позичальником для здійснення певного виду пролонгації.
20 серпня 2021 року ОСОБА_1 уклав додаткову угоду до договору позики № 75324656, згідно якої позикодавець збільшив суму наданої позичальнику позики 3050 грн на 1950 грн, тобто, загальний розмір наданої позики становить 5 000 грн (а.с.11).
Так, згідно з довідкою за кредитом, ОСОБА_1 здійснював платежі за договором № 75324656, зокрема 09 вересня 2021 року в сумі 960,70 грн, а також 10 жовтня 2021 року в сумах 158,18 грн та 1 977,26 грн.
Платежі від 10 жовтня 2021 року були здійснені відповідачем вже після спливу первісного 30-денного строку користування позикою, що свідчить про те, що ОСОБА_1 був обізнаний про існування зобов`язання за договором та фактично продовжував виконувати його умови, користуючись кредитними коштами після закінчення первісного строку кредитування, тобто, активно користувався механізмом пролонгації договору.
Таким чином, доводи апеляційної скарги та розрахунки про те, що проценти могли бути нараховані виключно в межах первісного 30-денного строку користування позикою, є необґрунтованими та не підлягають до задоволення. 
З урахуванням строку кредитування, умов додаткової угоди про збільшення суми позики, а також передбаченого Правилами права позикодавця нараховувати проценти за понадстрокове користування позикою, але не більше ніж за 90 календарних днів, суд першої інстанції здійснив правильний розрахунок заборгованості за договором позики №75324656 від 11 серпня 2021 року, визначивши її остаточний розмір у сумі 18 060,50 грн, з яких: 5 000,00 грн – тіло кредиту, 910,50 грн – проценти за користування кредитними коштами у межах первісного строку кредитування, 12 150,00 грн – проценти за понадстрокове користування позикою.
Відтак, ухвалюючи рішення у даній справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази, і надавши їм належну оцінку й дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково, а загальна сума, яка підлягає до стягнення з ОСОБА_1 , складає 54 460, 50 грн.
Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення суду першої інстанції, та зводяться до власного тлумачення позивачем умов договорів та норм чинного законодавства, а тому не підлягають задоволенню.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу понесених позивачем в суді першої інстанції
Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно з пунктом 9 частини першої статті 1 Закону №5076-VI представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).
Відповідно до статті 19 Закону №5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Згідно з вимогами частин першої, другої, четвертої, п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При цьому витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України).
Саме такою є правова позиція Верховного Суду, висловлена Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, а також постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22). 
Зазначена правова позиціє є незмінною, вона безпосередньо передбачена положеннями пункту 1 частини другої статті 137, частини восьмої статті 141 ЦПК України.
Розглядаючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані до заяви документи на предмет належності, допустимості й достовірності відображеної у них інформації.
В поданому позові позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу понесені в суді першої інстанції в розмірі 16000 грн., суд першої інстанції стягнув витрати на правову допомогу частково, а саме пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 13424 грн.
Переглядаючи рішення суду першої інстанції в частині стягненні судових витрат, колегія суддів виходить із того, що при визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим (п. 268).
Вказаний правовий висновок викладено у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).
У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 зроблено висновок, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 (провадження № 14-50цс24) виснувала, що у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково.
Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності), а також розумності їхнього розміру застосовують з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.
Колегія суддів наголошує, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи.
Стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (див. постанову Верховного Суду від 24 січня 2022 року у справі № 911/2737/17). 
Аналізуючи викладене, колегія суддів у даній справі визначаючи розмір витрат на професійну правничу допомогу яку суд стягнув у розмірі 6820,39 грн., враховує однотипність даної справи, наявність підстав для висновку про їх шаблонність, що, у свою чергу, ставить під сумнів витрачання адвокатом значного часу на підготовку позовної заяви та розгляд справи в суді першої інстанції.
Отож, виходячи з принципів співмірності та розумності судових витрат, врахувавши характер правовідносин, обсяг наданих адвокатом послуг заявнику, складність справи, необхідність процесуальних дій сторони, реальність наданих адвокатських послуг, розумність їхнього розміру до ціни позову та до предмету спору, вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правову допомогу та вважає за необхідне частково присудити стороні, на користь якої ухвалено судове рішення витрати на правову допомогу та покласти на відповідача витрати у розмірі 4000 грн. 
Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17 квітня 2024 року у справі № 756/6927/20, від 04 квітня 2024 року у справі № 701/804/21, від 10 квітня 2024 року у справі № 530/259/21, від 10 квітня 2024 року у справі №367/6289/21, від 22 травня 2024 року у справі №205/5969/15-ц, у яких також вирішувалось питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності заперечень іншої сторони.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ст.376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Отже, апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, а рішення у даній справі слід змінити в частині визначення суми витрат позивача на правничу допомогу, яку має відшкодувати відповідач, визначивши її в розмірі 4000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 12 березня 2026 року в частині визначення суми витрат позивача на правничу допомогу змінити, визначити до стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» витрати на професійну правничу допомогу у розмір 4000 (чотири тисячі) гривень.
Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 12 березня 2026 року в іншій частині, яка оскаржується – залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: Н.К. Височанська
Судді: М.І. Кулянда
І.Б. Перепелюк