ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

02 червня 2026 року	Справа №160/6431/26 	
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Неклеса О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 (далі – відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ), в якій позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить:
- визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України оформлену листом-відповіддю № 1069 від 06.03.2026, якою відмовлено у звільненні з військової служби ОСОБА_1 за результатами розгляду його рапорту від 14.02.2026 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 Міністерства оборони України прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту “г” пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” у зв`язку з необхідністю здійснення ним постійного догляду за матір`ю ОСОБА_2 , особою з інвалідністю II групи, за відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які можуть здійснювати такий догляд.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 14.02.2026 року, у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за матір`ю, яка є особою з інвалідністю ІІ групи та потребує постійного стороннього догляду, ним було направлено рапорт про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», разом з підтверджуючими документами. Листом-відповіддю №1069 від 06.03.2026 відповідач повідомив, що подані документи не підтверджують наявність обставин, визначених наведеною нормою, для звільнення військовослужбовця з військової служби. Підставою для відмови стало те, що позивачем до рапорту не долучено один із документів, що підтверджує інвалідність особи першого чи другого ступеня споріднення, її потребу у постійному догляді та акт перевірки сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформація про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, затвердженого керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки. На підставі викладеного відповідач дійшов висновку, що факт здійснення/необхідність здійснення постійного догляду - не підтверджено. Позивач наголошував, що оскільки ОСОБА_3 (сестра матері) фактично мешкає в іншому кінці міста та не входить до складу сім`ї матері позивача, а також враховуючи подану нотаріальну заяву ОСОБА_3 про неможливість здійснювати догляд за своєю сестрою у зв`язку із непрацездатністю за віком та відсутність обов`язку сестри матері позивача здійснювати такий догляд, відмова оформлена листом-відповіддю № 1069 від 06.03.2026 є незаконною. Окремо зауважив, що для реалізації права на звільнення на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ, позивач не зобов`язаний доводити перед відповідачем за допомогою невизначених законодавством документів питання наявності або відсутності інших родичів його матері відповідного ступеня споріднення, які не є членами її сім`ї (не проживають спільно з його матір`ю і не пов`язані з нею спільним побутом). Також просив суд врахувати правовий висновок сформований Верховним Судом у постанові від 27.02.2025 у справі № 380/16966/24, що поняття «відсутність інших членів сім`ї» у контексті статті 26 Закону №2232-XII має тлумачитися з урахуванням реальної, а не лише формальної можливості таких осіб здійснювати догляд. Отож, сама по собі можлива наявність у матері позивача родичів 2 рівня споріднення не відносить їх автоматично до членів сім`ї матері позивача в розумінні ч.2 ст.3 СК України, оскільки вони разом з нею не проживають та не пов`язані спільним побутом. З огляду на вищевикладене позивач вважає, що існують підстави для визнання протиправною оскаржуваної відмови та для зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення ним постійного догляду за матір`ю ОСОБА_2 , особою з інвалідністю II групи, за відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які можуть здійснювати такий догляд.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.04.2026 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
09.04.2026 року до суду через систему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він не погоджується з доводами позивача, вважає їх необґрунтованими та просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Відзив обґрунтовано тим, що Військовою частиною НОМЕР_1 розглянуто рапорт позивача та надано письмову відповідь, відповідно до якої військова частина не вбачає підстав звільнення ОСОБА_1 з військової служби відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Підставою для відмови стало те, що до рапорту не долучено один із документів, що підтверджує інвалідність особи першого чи другого ступеня споріднення, її потребу у постійному догляді та акт перевірки сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформація про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, затвердженого керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Отже, позивачем не доведено нездатність ОСОБА_3 здійснювати догляд за його матір`ю. Зауважив, що заява ОСОБА_3 не є медичним документом, не підтверджує юридично значущу обставину та не відповідає вимогам доказування, оскільки Закон прямо визначає, що нездатність здійснення догляду повинна бути підтверджена висновком компетентного органу, а не суб`єктивним волевиявленням особи. Також відповідач зауважив про неповне встановлення складу сім`ї, з огляду на відсутність повних відомостей щодо інших членів сім`ї, так як відомостей з Державного реєстру актів цивільного стану щодо наявності у ОСОБА_2 інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення, комісії надано не було. Також відповідач вважає, що позивач помилково ототожнює поняття «член сім`ї» (Сімейний кодекс) з поняттям «родичі першого та другого ступеня споріднення» (спеціальний закон), оскільки Закон прямо використовує категорію споріднення, а не спільного проживання. Отже, факт не проживання разом, відсутність спільного побуту - не виключає статусу особи як родича другого ступеня та не звільняє позивача від обов`язку довести її нездатність здійснювати догляд. Також відповідач звернув увагу суду, що прийняття рішення про звільнення військовослужбовця з військової служби за сімейними обставинами, передбаченими статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», належить до дискреційних повноважень командування військової частини. Враховуючи зазначене, відповідач вважає, що заявлені позовні вимоги спрямовані на втручання у дискреційні повноваження військової частини, а підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 відсутні.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , є військовослужбовцем, який згідно з наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31.07.2025 року №147, з 31.07.2025 року зарахований до списків особового складу та на всі види забезпечення Військової частини НОМЕР_1 , де і проходить військову службу на цей час.
14.02.2026 року позивач на адресу відповідача направив рапорт про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю І чи ІІ групи. Наведений рапорт надійшов на адресу відповідача 04.03.2026 року та був зареєстрований за вхідним №380.
До рапорту було долучено наступні документи: нотаріальну копію паспорту НОМЕР_4 та РНОКПП НОМЕР_3 ОСОБА_1 ; нотаріальну копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 ОСОБА_1 ; нотаріальну копію паспорта серії НОМЕР_6 та РНОКПП НОМЕР_7 ОСОБА_2 (матері позивача); нотаріальну копію висновку лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я №4/98 від 23.01.2026 року; копію форми первинної облікової документації № 080-4/О матері позивача; нотаріальну копію свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_8 від 13.09.2002 року; нотаріальну копію заяви від ОСОБА_3 ; оригінал витягу з реєстру територіальної громади; оригінал акту перевірки сімейного стану військовослужбовця, зареєстрованого за № 9/886 від 13.02.2026 року.
Листом від 06.03.2026 року №1069 відповідач повідомив ОСОБА_1 , що керівництвом військової частини за результатом розгляду його рапорту та доданих до нього документів прийняв рішення про відсутність правових підстав для звільнення позивача з військової служби, з огляду на таке.
До рапорту надано нотаріально засвідчену копію заяви ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до якої вона є рідною сестрою матері позивача - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 та є непрацездатною особою за віком, а тому не може здійснювати догляд за своєю сестрою.
Однак відповідно до вимог Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України до рапорту не долучено один із документів, що підтверджує інвалідність особи першого чи другого ступеня споріднення, її потребу у постійному догляді та акт перевірки сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформація про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, затвердженого керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Також відповідно до долученого до рапорту акту перевірки сімейного стану військовослужбовця від 13 лютого 2026 року №9/886 затвердженого ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 встановлено: В ході перевірки виявлено:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 яка є особою з інвалідністю ІІ групи та потребує постійного стороннього догляду має сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 старшого солдата, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 (копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 ) та сестру ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , про яку заявник не повідомив комісію та яка згідно чинного законодавства є для ОСОБА_7 членом сім`ї другого ступеня споріднення.
З колишнім чоловіком ОСОБА_8 ОСОБА_9 розлучена (копія свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_9 ).
Батьки ОСОБА_7 : батько ОСОБА_10 та мати ОСОБА_11 , за наявною інформацією померли.
Відомостей з Державного реєстру актів цивільного стану щодо наявності у ОСОБА_7 інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення, комісії надано не було.
Крім вищевказаних, інших членів сім`ї першого або другого ступеню споріднення не встановлено.
Установлено: факт здійснення/необхідність здійснення постійного догляду - не підтверджено.
З урахуванням викладеного відповідач дійшов висновку, що подані позивачем документи не підтверджують наявність обставин, визначених підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», які є підставою для звільнення військовослужбовця з військової служби.
Вважаючи протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 , оформлену листом-відповіддю №1069 від 06.03.2026, якою відмовлено у звільненні з військової служби ОСОБА_1 за результатами розгляду його рапорту від 14.02.2026 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ).
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Частиною 6 ст.2 Закону № 2232-ХІІ передбачені наступні види військової служби: базова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
В подальшому Указами Президента України воєнний стан продовжувався та на момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні триває.
Відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Згідно з абзацом 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-ХІІ військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин під час дії воєнного стану, зокрема, на таких підставах: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Зі змісту наведеної норми висновується, що для звільнення з військової служби у випадку необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, достатньою є наявність однієї з таких умов:
- відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи;
- інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Таким чином «відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи» означає реальну відсутність таких осіб, які фактично могли б здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю, яка цього потребує. У випадку ж «юридичної наявності» інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, які, при цьому, реально не можуть здійснювати постійний догляд за такою особою з об`єктивних причин (перебування у полоні, відбування покарання у місцях позбавлення волі, проходження військової служби, тощо), то така особа відсутня у розумінні приписів абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятою статті 26 Закону № 2122-IX.
Аналогічні правові висновки при розгляді подібних до спірних правовідносин були зроблені у поставі Верховного суду від 27 лютого 2025 року у справі №380/16966/24 та в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України враховуються судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.
Відповідно до частини сьомої статті 26 Закону № 2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення), затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153, визначає Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі – Інструкція №170), затверджена наказом Міністерства оборони України 10.04.2009 року №170, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 року за №148/16454.
Пунктом 14.30 Розділу XIV Інструкції №170 визначено, що під час дії особливого періоду, періоду проведення мобілізації та дії воєнного стану, за наявності підстав для звільнення з військової служби через сімейні обставини або інших поважних причин, визначених абзацами дванадцятим, чотирнадцятим, п`ятнадцятим пункту 2 та абзацами тринадцятим, чотирнадцятим пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовець особисто, за підпорядкованістю, подає на ім`я командира (начальника) військової частини або керівника територіального центру комплектування та соціальної підтримки за задекларованим/зареєстрованим місцем проживання/перебування особи, за якою здійснює або здійснюватиме постійний догляд, рапорт (заяву) за формою, визначеною у додатку 22 до цієї Інструкції. До рапорту (заяви) додаються документи, що підтверджують право на звільнення (зазначені в підпунктах 22, 25-28 пункту 5 додатку 19 до цієї Інструкції), або копії таких документів, засвідчених в установленому порядку.
Після подання військовослужбовцем рапорту (додаток 22 до цієї Інструкції), командир (начальник) військової частини з урахуванням вимог, визначених Порядком організації роботи з рапортами військовослужбовців, зобов`язаний надіслати у триденний строк з дня отримання такого рапорту до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, зазначеному у рапорті, запит на перевірку його сімейного стану.
Керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки, протягом одного календарного дня після одержання заяви військовослужбовця або запиту від військової частини про перевірку сімейного стану військовослужбовця призначає комісію.
Комісія з перевірки сімейного стану військовослужбовця утворюється при територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки у такому складі:
голова комісії - заступник керівника територіального центру комплектування та соціальної підтримки;
члени комісії - представники територіального центру комплектування та соціальної підтримки (не менше трьох осіб).
Під час своєї роботи комісія з перевірки сімейного стану військовослужбовця:
вивчає отримані заяву (запит) та підтвердні документи;
відвідує задеклароване/зареєстроване місце проживання/перебування особи, за якою військовослужбовець здійснює або здійснюватиме постійний догляд;
перевіряє відомості щодо наявності/відсутності інших членів сім`ї, які здійснюють або можуть здійснювати постійний догляд за особою, зазначеною у заяві або запиті, зокрема інформацію щодо наявних прийнятих структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, міських державних адміністрацій, виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі утворення) рад рішень про надання соціальних послуг з догляду за такою особою;
використовує відомості з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, Державного реєстру актів цивільного стану громадян, інших інформаційних систем, реєстрів та баз даних, у тому числі шляхом інформаційного обміну;
за потреби, готує запити до відповідних органів державної влади, інших державних органів для отримання необхідної інформації або використовує інформацію з публічних електронних ресурсів.
Комісія зобов`язана провести перевірку сімейного стану військовослужбовця та особи, за якою військовослужбовець здійснює або здійснюватиме постійний догляд протягом десяти календарних днів з дати надходження заяви або запиту, але не пізніше ніж протягом дня, наступного за днем отримання інформації на запит до органів державної влади, інших державних органів.
У разі неотримання від органу державної влади, іншого державного органу відповіді на запит комісії не пізніше ніж на п`ятнадцятий день з дати реєстрації заяви або запиту, комісія приймає рішення на підставі поданих заявником документів та отриманих відомостей з реєстрів, баз даних та публічних електронних ресурсів. Про відсутність відповіді від органу державної влади, іншого державного органу на запит зазначається в акті перевірки сімейного стану.
За результатами перевірки комісія складає акт перевірки сімейного стану військовослужбовця за формою, визначеною у додатку 23 до цієї Інструкції, який не пізніше п`яти календарних днів з дати його складання надсилає командиру (начальнику) військової частини, який надіслав запит, а також військовослужбовцю.
Додатком 19 до Інструкції №170 визначено перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби. Наведеним додатком, зокрема, визначено, що при поданні до звільнення з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», документами, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин, у разі необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, є: документи, які підтверджують відповідні родинні зв`язки з цією особою (особами); один із документів, що підтверджує відсутність в особи інших членів сім`ї першого ступеня споріднення (батьків, її чоловіка або дружини, дітей, у тому числі усиновлених) чи другого ступеня споріднення (рідних братів, сестер та онуків): один із документів, що підтверджує інвалідність особи першого чи другого ступеня споріднення, її потребу у постійному догляді та акт перевірки сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформація про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, затвердженого керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки; один із документів, що підтверджує інвалідність особи, яка потребує догляду: довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, або витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи за формою згідно з наказом МОЗ від 10 грудня 2024 року № 2067, або копія посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, або копія пенсійного посвідчення чи копія посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», в яких зазначено групу та причину інвалідності, або довідка для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, за формою згідно з наказом Мінсоцполітики від 21 вересня 2015 року № 946; висновок медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи за формою згідно з наказом МОЗ від 10 грудня 2024 року № 2067, про потребу в постійному догляді.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 14.02.2026 року позивач на адресу відповідача направив рапорт про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за своєю матір`ю ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи та потребує постійного стороннього догляду.
Відповідно до Висновку ЛКК №4/98 від 23.01.2026 року про наявність порушення функцій організму, через які особа не може самостійно пересуватися та/або самообслуговуватися і потребує постійного стороннього догляду ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , визначено потребу в постійному сторонньому догляді.
Згідно з постановою ЛКК від 23.04.2026 року ОСОБА_2 , 1968 року народження має інвалідність ІІ групи та потребує постійного стороннього догляду.
Отже, наданими позивачем доказами належним чином підтверджено, що ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІ групи та потребує постійного стороннього догляду.
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З колишнім чоловіком - ОСОБА_12 , ОСОБА_2 розлучена.
Батьки ОСОБА_2 : батько ОСОБА_13 та мати ОСОБА_14 , за наявною в матеріалах справи інформацією померли.
Наведені вище обставини сторонами не заперечуються.
Водночас, з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_2 має рідну сестру ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Як вбачається з матеріалів справи, однією з підстав для відмови позивачу у звільненні з військової служби ОСОБА_1 за результатами розгляду його рапорту від 14.02.2026 є не надання разом із рапортом одного із документів, що підтверджує інвалідність особи першого чи другого ступеня споріднення, її потребу у постійному догляді, тобто відсутність відповідних доказів щодо ОСОБА_3 .
Проте, в матеріалах справи міститься копія заяви ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка надавалась позивачем разом із рапортом. Як вбачається із наданої заяви, ОСОБА_3 повідомила, що вона є рідною сестрою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка має другу групу інвалідності і потребує постійного догляду згідно медичних показників, зокрема у вигляді забезпечення продуктами харчування, надання побутових послуг, забезпечення в разі необхідності належними лікувальними засобами та їх доставки, надання першої допомоги. Проте, вона не має можливості здійснювати піклування та догляд за своєю сестрою, оскільки є непрацездатною за віком. Також вона повідомила, що є інший працездатний родич ОСОБА_2 – її рідний син, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Отже, ОСОБА_2 має рідну сестру ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка є непрацездатною в силу свого віку та надала заяву про неможливість здійснювати піклування та догляд за своєю сестрою з об`єктивних причин, тобто така особа вважається відсутньою у розумінні приписів абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятою статті 26 Закону № 2122-IX.
Окрім того, відповідно до ст.51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частиною 1 ст.172 Сімейного кодексу України визначено, що дитина, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу.
Отже, в силу приписів вищенаведених норм, піклування, проявляння турботи та надання допомоги непрацездатним батькам є прямим обов`язком повнолітніх дітей.
З огляду на вищевикладене не знайшли своє підтвердження доводи відповідача про необхідність надання позивачем додаткових документів на підтвердження неможливості ОСОБА_3 здійснювати постійний догляд за ОСОБА_2 . 
Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, другою підставою для відмови позивачу у звільненні з військової служби ОСОБА_1 за результатами розгляду його рапорту від 14.02.2026 є не надання акту перевірки сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформація про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, затвердженого керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Проте, наведені відповідачем доводи спростовуються ним самим у відповіді наданій позивачу, оскільки після інформації про відсутність акту перевірки сімейного стану міститься інформація про те, що до рапорту позивача було долучено акт перевірки сімейного стану військовослужбовця від 13 лютого 2026 року №9/886 затвердженого ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Окрім того, згідно з приписами п.14.30 розділу ХІV Інструкції №170, після подання військовослужбовцем рапорту, командир (начальник) військової частини з урахуванням вимог, визначених Порядком організації роботи з рапортами військовослужбовців, зобов`язаний надіслати у триденний строк з дня отримання такого рапорту до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, зазначеному у рапорті, запит на перевірку його сімейного стану.
Тоді як, доказів направлення командиром ВЧ НОМЕР_1 відповідного запиту на перевірку сімейного стану позивача до суду не надано.
Водночас, інформація наведена в акті перевірки сімейного стану військовослужбовця від 13 лютого 2026 року №9/886 про те, що відомостей з Державного реєстру актів цивільного стану щодо наявності у ОСОБА_2 інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення, комісії надано не було та інших членів сім`ї першого або другого ступеню споріднення не встановлено, не свідчить про відсутність належного акту перевірки сімейного стану військовослужбовця чи обов`язок позивача надавати додаткові документи, оскільки нормами чинного законодавства не визначено такого обов`язку військослужбовця.
В силу приписів Інструкції №170 перевірка сімейного стану військовослужбовця здійснюється відповідною Комісією, яка, серед іншого: використовує відомості з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, Державного реєстру актів цивільного стану громадян, інших інформаційних систем, реєстрів та баз даних, у тому числі шляхом інформаційного обміну; за потреби, готує запити до відповідних органів державної влади, інших державних органів для отримання необхідної інформації або використовує інформацію з публічних електронних ресурсів.
Таким чином, комісія перевірки сімейного стану військовослужбовця , відповідно до наданих їй повноважень та покладених на неї обов`язків, має можливість самостійно перевірити усі необхідні відомості щодо наявності чи відсутності у ОСОБА_2 родичів першої та другої ступенів споріднення, зокрема, використовувати відомості з відповідних Реєстрів, підготувати запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації тощо.
При цьому, висновки ІНФОРМАЦІЯ_4 про не підтвердження факту здійснення/необхідність здійснення постійного догляду за ОСОБА_2 не мають преюдиційного значення при розгляді рапорту позивача, оскільки разом із рапортом ОСОБА_1 надав додаткові документи, які підлягали розгляду у сукупності із відомостями зазначеними в акті перевірки сімейного стану військовослужбовця від 13 лютого 2026 року №9/886.
Отже, доводи відповідача про не надання позивачем акту перевірки сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформація про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, затвердженого керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та спростовуються матеріалами справи.
Згідно із частинами першою та другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Наявність у ОСОБА_2 інших родичів першої чи другої ступені спорідненості, які б могли здійснювати постійний догляд за нею, окрім позивача, відповідачем не доведено, відповідних доказів до суду не надано.
Ураховуючи встановлені судом обставини справи, підтверджені відповідними доказами, щодо необхідності здійснення постійного догляду за хворою (матір`ю позивача) ОСОБА_2 , особою з інвалідністю ІI групи, відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступенів споріднення такої особи, які б могли забезпечити та погодились здійснювати відповідний догляд, враховуючи необґрунтованість та безпідставність доводів відповідача, які слугували підставою для відмови у звільненні з військової служби ОСОБА_1 , суд дійшов висновку про недоведення Військовою частиною НОМЕР_1 правомірності свого рішення, оформленого листом-відповіддю №1069 від 06.03.2026.
Отже, відмова Військової частини НОМЕР_1 оформлена листом-відповіддю №1069 від 06.03.2026, якою відмовлено у звільненні з військової служби ОСОБА_1 за результатами розгляду його рапорту від 14.02.2026 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами є протиправною, а позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню. 
Щодо вимог позивача в частині зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення ним постійного догляду за матір`ю ОСОБА_2 , особою з інвалідністю II групи, за відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які можуть здійснювати такий догляд, суд зазначає наступне.
У рішеннях по справах «Клас та інші проти Німеччини», «Фадєєва проти Росії», «Єрузалем проти Австрії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.
Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.
Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з абзацом 2 частини 4 статті 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Таким чином, суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.
Враховуючи те, що відповідач відмовив позивачу у звільненні з військової служби ОСОБА_1 за результатами розгляду його рапорту від 14.02.2026 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами з підстав, які визнані судом необґрунтованими та безпідставними, а також з огляду на відсутність доказів належної перевірки відповідачем наданих позивачем документів та не вжиття ним належних заходів з метою встановлення повного складу сім`ї позивача, суд дійшов висновку, що вимога позивача щодо зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення ним постійного догляду за матір`ю ОСОБА_2 , особою з інвалідністю II групи, за відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які можуть здійснювати такий догляд на цей час є передчасною та такою, що не підлягає задоволенню.
Водночас, враховуючи визнання протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 у звільненні з військової служби ОСОБА_1 за результатами розгляду його рапорту від 14.02.2026 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами, з метою ефективного захисту порушених прав, свобод та інтересів позивача виникає необхідність зобов`язати відповідача повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 14.02.2026 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами та прийняти рішення з урахуванням висновків суду у даній справі.
Інші доводи сторін не є юридично значимими та не впливають на висновки суду.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з ч.1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За наведених обставин та беручи до уваги норми чинного законодавства, якими врегульовані спірні відносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Керуючись статтями 2, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 257, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 , оформлену листом-відповіддю №1069 від 06.03.2026, якою відмовлено у звільненні з військової служби ОСОБА_1 за результатами розгляду його рапорту від 14.02.2026 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами. 
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 14.02.2026 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами та прийняти рішення з урахуванням висновків суду у даній справі.
У задоволені іншої частини позовних вимог – відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_10 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн. 60 коп.
Звернути увагу учасників справи, що відповідно до частини 7 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст рішення складено та підписано 02.06.2026 року.

Суддя О.М. Неклеса