Справа № 522/14820/25-Е
Провадження 2/522/2209/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАІНИ

23 квітня 2026 року       м. Одеса 
Приморський районний суд м. Одеси, у складі:
головуючого - судді Науменко А.В.,
за участю секретаря судового засідання – Зелінська К.Ю.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження позовну заяву Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
В С Т А Н О В И В:
До суду надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. 
Позивач обґрунтовував позовні вимоги тим, що між АТ «ПУМБ» та Відповідачем було укладено три кредитні договори (від 04.11.2021, 27.04.2023 та 26.01.2024), умови яких Позивач виконав у повному обсязі, надавши кредитні кошти. Всупереч вимогам ст. ст. 526, 530, 629 ЦК України та умовам договорів, Позичальник допустив тривале прострочення виконання зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати відсотків, що призвело до виникнення загальної заборгованості у розмірі 230 149,74 грн станом на 09.04.2025.
Ухвалою суду від 11.07.2025 року провадження по справі відкрито та призначено справу до судового розгляду в загальному позовному провадженні. 
18.08.2025 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву.
Відповідач у поданому відзиві заперечує проти задоволення позовних вимог у частині стягнення комісії за обслуговування кредитної заборгованості, мотивуючи свою позицію нікчемністю відповідних умов кредитних договорів (від 04.11.2021, 27.04.2023 та 26.01.2024). Обґрунтовуючи заперечення, Відповідач посилається на ст. ст. 11, 12 Закону України «Про споживче кредитування» та ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», зазначаючи, що встановлення щомісячної комісії за послуги, які супроводжують кредит (зокрема, розрахунково-касове обслуговування та надання інформації), є несправедливою умовою договору, що створює істотний дисбаланс прав і обов`язків на шкоду споживачу.
Відповідач наголошує на відсутності в матеріалах справи доказів надання Банком будь-яких додаткових або супутніх послуг, що за законом можуть бути оплатними, та вказує на сталу практику Верховного Суду (зокрема, постанови у справах № 204/224/21 та № 496/3134/19), згідно з якою обов`язок позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредиту є нікчемним. З огляду на нікчемність цих положень та на підставі ст. 216 ЦК України, Відповідач просить суд застосувати наслідки недійсності правочину шляхом зарахування вже сплачених сум комісії (загалом 9 444,11 грн) у рахунок погашення основного боргу. Враховуючи викладене, Відповідач просить задовольнити позов лише частково — в межах фактичної заборгованості за тілом кредиту та відсотками, за вирахуванням безпідставно нарахованих та сплачених комісійних платежів.
Ухвалою суду від 21.01.2026 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. 
У судове засідання призначене на 23.04.2026 року з`явився представник відповідача ОСОБА_2 . 
В судовому засіданні представник наполягав на відмові в задоволенні позову в частині стягнення сум комісій.
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши думку представника відповідача прийшов до наступних висновків.
Судом встановлено, що між Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_1 було укладено три кредитні договори шляхом приєднання позичальника до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.
Зокрема, 04.11.2021 року укладено договір № 1002009107001 на суму 60 000,00 грн із щомісячною комісією 1,6%, 27.04.2023 року — договір № 1011728309 на суму 31 791,35 грн із комісією 1,6%, а 26.01.2024 року — договір № 1014250857 на суму 90 685,95 грн із комісією 2,99%. 
Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Відповідно до розрахунку заборгованості заборгованість відповідача перед позивачем станом на 09.04.2025 склала: 
1) По кредитному договору від 04.11.2021 № 1002009107001 - 79887.86 (сімдесят дев`ять тисяч вісімсот вісімдесят сім гривень 86 копійок) грн., з яких: 45246.54 грн. – заборгованість за кредитом; 12.11 грн. – заборгованість процентами; 34629.21 грн. – заборгованість за комісією; 
2) По кредитному договору від 27.04.2023 № 1011728309- 39204.78 (тридцять дев`ять тисяч двісті чотири гривні 78 копійок) грн., з яких: 28519.67 грн. – заборгованість за кредитом; 3.25 грн. – заборгованість процентами; 10681.86 грн. – заборгованість за комісією; 
3) По кредитному договору від 26.01.2024 № 1014250857- 111057.1 (сто одинадцять тисяч п`ятдесят сім гривень 10 копійок) грн., з яких: 90685.95 грн. – заборгованість за кредитом; 10.63 грн. – заборгованість процентами; 20360.52 грн. – заборгованість за комісією; 
Тобто загальна сума заборгованості по вищевказаним кредитним договорам станом на 09.04.2025 склала 230149.74 (Двісті тридцять тисяч сто сорок дев`ять грн 74 коп.) гривень. 
Згідно ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України в разі прострочення повернення чергової частини кредиту кредитор (Банк) має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.
Статтею 629 ЦК України, передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Отже, згідно з ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.
Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з положеннями статей 530, 612, 625, 1050, 1054 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у термін, встановлений договором або законом.
Відповідач визнав позов в частині стягнення тіла кредиту та нарахованих відсотків.
На підставі вищенаведеного суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитними договорами в частині тіла кредита та відсотків є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості по комісії суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2020 року у справі №183/2122/15 зробив висновок про те, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).
У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року №6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком в кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта, є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 02 жовтня 2019 року по справі №740/4328/14.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).
Згідно із Законом України «Про захист прав споживачів» послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).
Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.
Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі №6-2071цс16.
Тому, враховуючи вищевикладене, суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості по комісії.
Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 164478,15 грн. 
Суд розподіляє судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно задоволеним вимогам, тобто сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача у розмірі 2 422,40 грн.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76,77, 141, 259, 263, 264, 265, 268,272,273 ЦПК України, -
У Х В А Л И В:
Позовну заяву Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .) на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (код ЄДРПОУ 14282829; вул. Андріївська, буд.4, м. Київ, 04070) заборгованість у сумі 164478,15 гривень. 
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .) на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (код ЄДРПОУ 14282829, вул. Андріївська, буд.4, м. Київ, 04070) витрати зі сплати судового збору у сумі 2422.4 грн. (дві тисячі чотириста двадцять дві грн 40 коп ).
В іншій частині позову – відмовити в повному обсязі.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.
Суддя        А.В. Науменко
У зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному повний текст рішення виготовлений 04.05.2026 року.

Суддя        А.В. Науменко

23.04.26