ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 380/20907/23 пров. № А/857/38440/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Гуляка В.В.
суддів: Ільчишин Н.В., Матковської З. М.
за участі секретаря судового засідання: Скрутень Х.Б.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Департаменту інфраструктури та благоустрою Рівненської міської ради, 
на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2025 року (суддя – Кузан Р.І. час ухвалення - 14:03 год., місце ухвалення - м. Львів, дата складення повного тексту рішення – 18 серпня 2025), 
в адміністративній справі №380/20907/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Комтех Аутдор» до Департаменту інфраструктури та благоустрою Рівненської міської ради, 
про визнання протиправною вимоги про демонтаж рекламних конструкцій, 

встановив: 

У вересні 2023 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Комтех Аутдор» (далі – позивач, товариство) звернулось до суду з позовом до Департаменту інфраструктури та благоустрою Рівненської міської ради (далі – відповідач, Департамент), у якому просило визнати протиправною вимогу Департаменту інфраструктури та благоустрою Рівненської міської ради від 29.08.2023 вих.№569-08 про демонтаж рекламних конструкцій. 
Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі за їх безпідставністю. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 08.12.2023, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.04.2024, у задоволенні позову відмовлено. 
Однак, постановою Верховного Суду від 29.11.2024 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Комтех Аутдор» задоволено. Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08.12.2023 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.04.2024 у справі № 380/20907/23 - скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. 
За результатами нового розгляду справи рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2025 року позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано вимогу Департаменту інфраструктури та благоустрою Рівненської міської ради від 29.08.2023 вих.№569-08 про демонтаж рекламних конструкцій. Стягнуто з Департаменту інфраструктури та благоустрою Рівненської міської ради за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Комтех Аутдор» судовий збір в сумі 2147,50 грн. та витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме витрати на професійну правничу допомогу в сумі 20000 грн.. 
Ухвалою суду першої інстанції від 30.09.2025 виправлено допущену описку в рішенні суду, шляхом викладення описової та мотивувальної частин рішення суду в частково новій редакції. 
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає оскаржене рішення суду необґрунтованим, що прийняте з неповним з`ясуванням обставин справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що листом Департаменту від 29.08.2023 вих.№569-08 надіслано позивачу вимогу про демонтаж рекламних конструкцій, які встановлені на підставі дозволів, дію яких не продовжено. При прийнятті рішення про демонтаж рекламних конструкцій, встановлених на підставі дозволів № 16/18, №16/19 та №16/8, №16/22, №16/24, №16/25, №16/28, №16/29, №16/30 було враховано, що ці рекламні конструкції, які ТОВ «Комтех Аутдор» встановлено ще у 2004 році, на час розгляду заяв вже не повністю відповідали вимогам ст.16 Закону України «Про рекламу», Типових та Місцевих правил. Рішення про надання дозволу чи його продовження правомірно приймалися Департаментом, як робочим органом, з урахуванням рекомендацій Комісії. Вважає, що зазначення в позовній заяві (п. 6) про те, що товариство розміщує в м.Рівне рекламні конструкції на підставі декларацій поданих у порядку, встановленому Постановою №314 на заміну дозволів №№ 16/3, 16/5, 16/6, 16/10, 16/11, 16/20, 16/23, 16/27, 16/31, 16/34 є неправомірним, оскільки виходить за межі предмету позову. Зазначає, що на час розгляду заяв позивача Департамент правомірно діяв у відповідності із чинними на той час законами. Таким чином, з урахуванням наведених норм та доводів вважаємо, що Департамент вимогу від 29.08.2023 за вих.№569-08 прийняв в межах своїх повноважень, у відповідності до положень чинного на той час законодавства. Автоматичне продовження строку дії дозволу не може розглядатися як безумовна правова підстава у даній ситуації. Зазначає, що суд першої інстанції не врахував сукупність порушень з боку позивача та наявності громадської думки містян Рівного щодо приведення міста до високих європейських стандартів, поставив вище приватний інтерес ТзОВ «Комтех Аутдор» за суспільний інтерес громади міста Рівне який в силу неймовірної кількості процедурних рішень затягнувся в часі, що й передувало у відмові позивачу в продовженні дозволів через наявність заборгованості та заперечення власника місця розташування рекламної конструкції, розглядом питання комісією з вивчення питань розміщення зовнішньої реклами та повідомленням уповноваженого органу (департаменту інфраструктури та благоустрою). Також апелянт вказує, що документи, що свідчать про оплату понесених витрат на правничу допомогу є неспівмірні із позовними вимогами та не підтвердженні детальним описом виконаних робіт, а тому вимоги про стягнення судових витрат у розмірі 20000 грн. є безпідставними. 
За результатами апеляційного розгляду просить відповідач скасувати рішення суду та постановити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. 
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення суду залишити без змін. Також просить позивач здійснити розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, шляхом відшкодування позивачу 16000 грн. таких витрат. 

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає. 
Судом встановлено такі фактичні обставини справи. 
Позивач ТОВ «Комтех Аутдор» здійснює свою господарську діяльність у сфері розміщення зовнішньої реклами. 
Управлінням житлово-комунального господарства Виконавчого комітету Рівненської міської ради: 
на підставі рішення Рівненського міськвиконкому № 110 від 05.09.2002 видано ТОВ «Комтех Аутдор» дозвіл № 16/3 на розміщення зовнішньої реклами за адресою: м. Рівне, вул. В. Чорновола, перехрестя з вул. С. Бандери. Термін дії дозволу неодноразово продовжувався, востаннє з 05.06.2020 по 05.06.2021; 
на підставі рішення Рівненського міськвиконкому № 110 від 16.07.2002 видано ТОВ «Комтех Аутдор» дозвіл № 16/5 на розміщення зовнішньої реклами за адресою: м. Рівне, вул. Київська, поруч з буд. № 93. Термін дії дозволу неодноразово продовжувався, востаннє з 16.07.2020 по 16.07.2021; 
на підставі рішення Рівненського міськвиконкому № 110 від 16.07.2002 видало ТОВ «Комтех Аутдор» дозвіл № 16/6 на розміщення зовнішньої реклами за адресою: м. Рівне, вул. Гагаріна, поруч з будинком № 45. Термін дії дозволу неодноразово продовжувався, востаннє з 16.07.2020 по 16.07.2021; 
на підставі рішення Рівненського міськвиконкому № 110 від 16.07.2002 видало ТОВ «Комтех Аутдор» дозвіл № 16/9 на розміщення зовнішньої реклами за адресою: м. Рівне, вул. Литовська, перехрестя з вул. Кавказькою. Термін дії дозволу неодноразово продовжувався, востаннє з 16.07.2019 по 16.07.2020; 
на підставі рішення Рівненського міськвиконкому № 110 від 16.07.2002 видало ТОВ «Комтех Аутдор» дозвіл № 16/10 на розміщення зовнішньої реклами за адресою: м. Рівне, вул. В. Чорновола, навпроти гуртожитків РДТУ. Термін дії дозволу неодноразово продовжувався, востаннє з 16.07.2020 по 16.07.2021; 
на підставі рішення Рівненського міськвиконкому № 110 від 16.07.2002 видало ТОВ «Комтех Аутдор» дозвіл № 16/11 на розміщення зовнішньої реклами за адресою: м. Рівне, вул. Сагайдачного, перехрестя з вул. Небесної Сотні. Термін дії дозволу неодноразово продовжувався, востаннє з 16.07.2020 по 16.07.2021; 
на підставі рішення Рівненського міськвиконкому № 110 від 16.07.2002 видало ТОВ «Комтех Аутдор» дозвіл № 16/20 на розміщення зовнішньої реклами за адресою: м. Рівне, вул. Макарова, перехрестя з вул. Буденською. Термін дії дозволу неодноразово продовжувався, востаннє з 27.04.2021 по 27.11.2021; 
на підставі рішення Рівненського міськвиконкому № 111 від 13.04.2004 видало ТОВ «Комтех Аутдор» дозвіл № 16/21 на розміщення зовнішньої реклами за адресою: м. Рівне, вул. Міцкевича, перехрестя з вул. Кн. Володимира. Термін дії дозволу неодноразово продовжувався, востаннє з 27.04.2021 по 27.11.2021; 
на підставі рішення Рівненського міськвиконкому № 111 від 13.04.2004 видало ТОВ «Комтех Аутдор» дозвіл № 16/23 на розміщення зовнішньої реклами за адресою: м. Рівне, вул. Гагаріна, перехрестя з вул. Богоявленська. Термін дії дозволу неодноразово продовжувався, востаннє з 27.04.2021 по 27.11.2021; 
на підставі рішення Рівненського міськвиконкому № 111 від 13.04.2004 видало ТОВ «Комтех Аутдор» дозвіл № 16/26 на розміщення зовнішньої реклами за адресою: м. Рівне, вул. Гагаріна, в районі перехрестя з вул. У. Самчука. Термін дії дозволу неодноразово продовжувався, востаннє з 27.04.2021 по 27.11.2021; 
на підставі рішення Рівненського міськвиконкому № 111 від 13.04.2004 видало ТОВ «Комтех Аутдор» дозвіл № 16/27 на розміщення зовнішньої реклами за адресою: м. Рівне, вул. В. Чорновола, перехрестя з вул. С. Бандери. Термін дії дозволу неодноразово продовжувався, востаннє з 27.04.2021 по 27.11.2021; 
на підставі рішення Рівненського міськвиконкому № 177 від 13.04.2004 видало ТОВ «Комтех Аутдор» дозвіл № 16/31 на розміщення зовнішньої реклами за адресою: м. Рівне, вул. Гагаріна, перехрестя з вул. Грушевського. Термін дії дозволу неодноразово продовжувався, востаннє з 20.07.2020 по 20.07.2021; 
на підставі рішення Рівненського міськвиконкому № 177 від 20.07.2004 видало ТОВ «Комтех Аутдор» дозвіл № 16/34 на розміщення зовнішньої реклами за адресою: м. Рівне, вул. Дубенська, перехрестя з вул. Поповича. Термін дії дозволу неодноразово продовжувався, востаннє з 20.07.2021 по 27.11.2021. 
На підставі зазначених дозволів Товариство розмістило за зазначеними адресами рекламні засоби згідно з характеристиками та фотографічними знімками, що долучались до дозволів. 
Маючи бажання продовжити строк дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами від 27.04.2004 №№ 16/26, 16/23, 16/20, 16/21, 16/22, 16/25, 16/28, 16/27, 16/24 (строком дії до 27.04.2021) на наступні 5 років, ТОВ «Комтех Аутдор» звернулося до Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради із заявами від 25.03.2021. 
Крім того, позивач звернувся до Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради із заявами від 11.06.2021 про продовження строку дії дозволів від 16.07.2002 №№ 16/6, 16/5, 16/9, 16/11, 16/8, 16/10 (строком до 16.07.2021) та дозволів від 20.07.2004 №№ 16/30, 16/34, 16/31, 16/29 (строком до 20.07.2021). 
19.05.2021 Виконавчий комітет Рівненської міської ради повідомив позивача листом № 08-896 про демонтаж рекламних конструкцій, оскільки рекламна конструкція заважає роботі техніки для прибирання бруду та снігу. Наслідком невиконання даної вимоги стане те, що термін дії дозволу на розміщення зовнішньої реклами продовжено не буде. 
06.07.2021 Управління житлово-комунального господарства листом №568-08 повідомило ТОВ «Комтех Аутдор» про демонтаж рекламних конструкцій, термін дії дозволів яких закінчився. 
Дозволи від 27.04.2004 №№ 16/26, 16/23, 16/20, 16/21, 16/22, 16/25, 16/28, 16/27, 16/24, від 20.07.2004 №№ 16/30, 16/34, 16/29, від 16.07.2004 №16/8 були повернуті позивачеві з відмітками про їх продовження до 27.11.2021 (що не відповідає строку, про який просив позивач у своїх заявах). Стосовно інших заяв позивача рішення прийнято не було. 
В Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні відомості щодо документів дозвільного характеру ТОВ «Комтех Аутдор», а саме: про дозволи на розміщення зовнішньої реклами у м. Рівному, заяви на продовження строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами у м. Рівному, про рішення робочого органу за результатами розгляду цих заяв. 
Також, позивач 20.01.2022 звернувся в ЦНАП з заявами про продовження терміну дії дозволі, а саме: заява отримана супровідною карткою ЦНАПу № 14590 на продовження дозволу № 16/8, заява № 14585 - № 16/22, № 14586 - № 16/30, № 14592 - № 16/29, № 14591 - № 16/28, № 14589 - № 16/25, № 14593 -№ 16/24. 
Термін дії цих дозволів закінчився 01.04.2022 (в період воєнного стану) та не продовжений дозвільним органом. 
Також, позивач подавав заяви 25.10.2021 із супровідною карткою № 11986 про продовження дії дозволу № 16/19 та № 11987 про продовження дозволу № 16/18. 
Термін дії цих дозволів закінчився 02.01.2022 (до введення в дію воєнного стану) та не був продовжений. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09.11.2022 у справі № 380/16131/21 визнано протиправною бездіяльність Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради, правонаступником якого є Департамент інфраструктури та благоустрою Рівненської міської ради, щодо невнесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відомостей про видані ТОВ «Комтех Аутдор» документи дозвільного характеру, та зобов`язано Департамент внести до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань відомості: 
про всі дозволи на розміщення зовнішньої реклами у м. Рівному, які були надані Товариству, а саме: від 27.04.2004 №№ 16/20, 16/21, 16/22, 16/23, 16/24, 16/25, 16/26, 16/27, 16/28, від 05.06.2002 № 16/3, від 16.07.2004 №№ 16/5, 16/6, 16/8, 16/9, 16/10, 16/11, від 20.07.2004 №№16/29, 16/30, 16/31, 16/34, із зазначенням строку їх дії; 
про всі подані ТОВ «Комтех Аутдор» після 01.01.2020 заяви на продовження строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами у м. Рівному від 27.04.2004 №№ 16/20, 16/21, 16/22, 16/23, 16/24, 16/25, 16/26, 16/27, 16/28, від 05.06.2002 № 16/3, від 16.07.2004 № 16/5, 16/6, 16/8, 16/9, 16/10, 16/11, від 20.07.2004 №№ 16/29, 16/30, 16/31, 16/34, а також про всі рішення Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради, прийняті за результатами розгляду цих заяв. 
Визнано протиправними дії Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради, правонаступником якого є Департамент, щодо продовження Товариству строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами у м. Рівному від 16.07.2004 №16/8, від 20.07.2004 №№ 16/29, 16/30, 16/34, та від 27.04.2004 №№ 16/20, 16/21, 16/22, 16/23, 16/24, 16/25, 16/26, 16/27, 16/28 лише до 27.11.2021 та зобов`язати Департамент оформити документально продовження строку дії вказаних дозволів згідно з поданими ТОВ «Комтех Аутдор» заяв, а саме: до 27.04.2026 (дозволи №№ 16/20, 16/21, 16/22, 16/23, 16/24, 16/25, 16/26, 16/27, 16/28), до 16.07.2026 (дозвіл № 16/8), та до 20.07.2026 (дозволи №№ 16/29, 16/30, 16/34), шляхом внесення до них відповідних змін. 
Визнано протиправними вимоги виконавчого комітету Рівненської міської ради від 19.05.2021 №08-896 та Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради, правонаступником якого є Департамент, від 06.07.2021 №568-08 про демонтаж Товариством належних йому рекламних конструкцій, та зобов`язано виконавчий комітет Рівненської міської ради, Департамент утриматись на період дії карантину та обмежувальних заходів і протягом трьох місяців з дня його/їх закінчення від вчинення дій, спрямованих на створення ТОВ «Комтех Аутдор» будь-яких перешкод у розміщенні зовнішньої реклами на спеціальних рекламних конструкціях, встановлених на підставі раніше виданих дозволів від 05.06.2002 №1 6/3, від 16.07.2002 № 16/5, № 16/6, № 16/9, № 16/10, № 16/11 та від 20.07.2004 № 16/31, з причин закінчення строку дії цих дозволів. 
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.02.2023 у справі № 380/16131/21 апеляційну скаргу Департаменту задоволено. Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09.11.2022 скасовано та прийнято нову постанову. У задоволенні позову ТОВ «Комтех Аутдор» до Виконавчого комітету Рівненської міської ради, Департаменту про визнання протиправними дії та бездіяльність, зобов`язання вчинити дії - відмовлено. 
27.02.2023 у порядку, встановленому Постановою № 314, Товариством були подані через ЦНАП м. Львова 12 декларації про провадження господарської діяльності (розміщення зовнішньої реклами у місті Рівному) в умовах воєнного стану, а саме: - № ДО-2-4368-Л (подана на заміну дозволу № 16/3 від 05.09.2002); - № ДО-2-4366-Л (подана на заміну дозволу № 16/5 від 16.07.2002); - № ДО-2-4365-Л (подана на заміну дозволу № 16/6 від 16.07.2002); - № ДО-2-4364-Л (подана на заміну дозволу № 16/10 від 16.07.2002); - № ДО-2-4363-Л (подана на заміну дозволу № 16/11 від 16.07.2002); - № ДО-2-4362-Л (подана на заміну дозволу № 16/18 від 02.01.2003); - № ДО-2-4361-Л (подана на заміну дозволу № 16/19 від 02.01.2003); - № ДО-2-4361-Л (подана на заміну дозволу № 16/20 від 27.04.2004); - № ДО-2-4360-Л (подана на заміну дозволу № 16/23 від 27.04.2004); - № ДО-2-4359-Л (подана на заміну дозволу № 16/27 від 27.04.2004); - № ДО-2-4358-Л (подана на заміну дозволу № 16/31 від 20.07.2004); - № ДО-2-4357-Л (подана на заміну дозволу № 16/34 від 20.04.2004). 
Листом від 13.03.2023 вих. № 196-12 Департамент повідомив позивача, що заяви на продовження строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами № 16/18 та 16/19, термін дії яких закінчився 02.01.2022, відповідно до Постанови № 165 будуть розглянуті у місячний строк після припинення чи скасування воєнного стану (тобто заяви, які були подані за один рік і два місяця до прийняття Урядом вказаної постанови, будуть розглянуті Департаментом відповідно до цієї постанови). 
Департамент повідомив при цьому, що Постанова № 314, на підставі якої були прийняті Декларації про провадження господарської діяльності в умовах воєнного стану, на думку відповідача, набрала чинності 11.05.2022 (а не 19.03.2022). 
У відповідь позивач листом від 21.03.2023 вих. № 36-03/23 повідомив Департамент про хибність його уявлень щодо не застосування до поданих Товариством декларацій про провадження господарської діяльності в умовах воєнного стану положень Постанови № 314, оскільки постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду у справі № 380/16131/21 жодним чином не стосується відносин, які виникли на підставі цієї Постанови № 314 після запровадження на всій території України воєнного стану. 
Також, позивач у цьому листі вказав, що Постанова № 314 забезпечує право провадити господарську діяльності в умовах воєнного стану без згоди на це дозвільних органів у різний спосіб, тобто, залежно від наявності або відсутності у суб`єктів господарської діяльності чинних строкових дозвільних документів, а саме: а) строки дії чинних дозвільних документів автоматично продовжуються на весь період воєнного стану та три місяці з дня його припинення чи скасування (пп. 5 п.1); б) за відсутності у суб`єктів господарювання чинних дозвільних документів, право на провадження господарської діяльності може набуватися ними на підставі безоплатного подання декларації про провадження господарської діяльності у порядку, встановленому цієї Постановою (пп. 1, 2 п. 1). 
Крім того, позивач звернув увагу на те, що Постанова № 314 не була скасована постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду у справі №380/16131/21, і не була предметом її застосування судом у цій справі, а тому його посилання на це судове рішення не мають відношення до поданих Товариством декларацій, і жодним чином не впливають на дію цих декларацій. У разі його незгоди з Постановою № 314 або з поданими Товариством деклараціями про провадження господарської діяльності в умовах воєнного стану на заміну дозвільних документів, Департамент вправі оскаржити їх до суду в установленому порядку. 
Також судом встановлено, що для забезпечення формування, удосконалення та подальшого розвитку організації зовнішнього рекламного оформлення міста розпорядженням міського голови № 77 від 24.01.2008 створено комісію з вивчення питань розміщення зовнішньої реклами (далі - Комісія), а рішенням виконавчого комітету Рівненської міської ради № 73 від 20.04.2010 затверджено Положення про комісію з вивчення питань розміщення зовнішньої реклами. 
Відповідно до пункту 1 цього Положення комісія є постійно діючим дорадчим органом, до складу комісії входять уповноважені представники структурних підрозділів та комунальних підприємств виконавчих органів Рівненської міської ради, а також (за згодою) представники державних установ та громадських організацій, депутати міської ради (пункт 4 Положення). 
Комісія відповідно до покладених на неї завдань розглядає та погоджує пропозиції про продовження строку дії дозволу на розміщення зовнішньої реклами (пункт 5.3); вносить виконавчим органам Рівненської міської ради пропозиції з питань зовнішньої реклами (пункт 5.7); рішення комісії оформляються протоколом, який підписується головою комісії та секретарем (пункт 9). 
Рішення про надання дозволу чи його продовження приймалися Департаментом, як робочим органом, проте з урахуванням рекомендацій Комісії. 
Комісія відмовила у продовженні дозволів №№ 16/8, 16/19, 16/18, 16/22, 16/24, 16/25, 16/28, 16/29, 16/30 (протокол № 01/2023 від 24.08.2023). 
Департаментом прийняв та надіслав позивачу Вимогу від 29.08.2023 вих. №569-08 про демонтаж рекламних конструкцій, які встановлені на підставі дозволів, дію яких не продовжено (а.с. 13 т.1). 
На зазначений лист-вимогу від позивача надійшла відповідь від 01.09.2023 вих.№ 83-09/23, в якій йдеться про нерозуміння, яких саме звернень стосується вимога Департаменту, оскільки вказані вихідні номери листів не відповідають нумерації вихідної кореспонденції позивача. Цим же листом позивач надіслав копії декларацій на провадження господарської діяльності від 27.02.2023, отримані на заміну дозволів №№ 16/3, 16/5, 16/6, 16/10, 16/11, 16/18, 16/19, 16/20, 16/23, 16/27, 16/ 31, 16/34. 
У відповідь позивачу Департамент надіслав лист-відповідь від 13.09.2023 вих. № 625-08, в якому йшлося про ті ж самі заяви та дозволи, про які зазначалися в листі від 29.08.2023 вих. № 569-08, однак конкретизовано, яка заява (за номером реєстрації супровідної картки ЦНАП) подана на продовження якого дозволу. 
Також в цьому листі Департамент повторно зазначив про демонтаж перерахованих в ньому рекламних конструкцій (про які йшлося і в листі від 29.08.2023). 
Позивач не погодився із оскаржуваною Вимогою відповідача від 29.08.2023 і звернувся до суду з цим адміністративним позовом. 

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, з врахуванням наступного. 
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Згідно з пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про рекламу» (далі – Закон №270/96-ВР), зовнішня реклама - реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях - рекламоносіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг. 
Частиною першою статті 16 Закону №270/96-ВР встановлено, що розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. 
Рішенням виконавчого комітету Рівненської міської ради від 12.11.2019 № 121 затверджено Правила розміщення зовнішньої реклами у м. Рівному (далі - Правила № 121), які регулюють відносини, що виникають у зв`язку з розміщенням зовнішньої реклами у місті Рівному, та визначають порядок надання дозволів на розміщення такої реклами. 
Згідно з пунктом 9.1. Правил №121, демонтажу згідно з цими Правилами підлягають: 
9.1.1. самовільно встановлені рекламні засоби: - власник яких невідомий, у тому числі у разі відсутності маркування на рекламному засобі; - власник яких відомий, але вимоги про демонтаж не виконав. 
9.1.2. рекламні засоби, що створюють аварійні ситуації, загрозу життю або здоров`ю людей та/або заподіянню шкоди майну третіх осіб; 
9.1.3. спеціальні конструкції, на розміщення яких дозвіл анульований у встановленому порядку. 
Пунктом 9.2. Правил № 121 визначено, що у випадку, зазначеному у абзаці першому пункту 9.1.1, демонтаж рекламних засобів здійснюється без попереднього надсилання вимоги про усунення порушень цих Правил, на підставі наказу робочого органу про демонтаж. 
У випадках, зазначених у абзаці другому пункту 9.1.1, пунктах 9.1.2.; 9.1.3., демонтаж рекламних засобів повинні провести власники (законні користувачі) рекламного засобу самостійно за власний рахунок у термін, вказаний у вимозі робочого органу про усунення порушення цих Правил. У разі невиконання розповсюджувачем у зазначений термін вимог про демонтаж спеціальної конструкції управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради не пізніше ніж через 10 робочих днів з дати виявлення невиконання вимоги видає наказ про примусовий демонтаж. 
Закон України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» (далі – Закон №2806-IV), визначає правові та організаційні засади функціонування дозвільної системи у сфері господарської діяльності і встановлює порядок діяльності дозвільних органів, уповноважених видавати документи дозвільного характеру, та адміністраторів. 
Абзацом другим частини першої статті 4-1 Закону №2806-IV (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що порядок проведення дозвільної (погоджувальної) процедури, переоформлення та анулювання документів дозвільного характеру, що законами України віднесено до повноважень органів місцевого самоврядування, встановлюється їх рішенням, а у випадках, передбачених законом, - на підставі типових порядків, затверджених Кабінетом Міністрів України. 
Відповідно до пункту 2-1 статті 11 Закону №2806-IV, документи дозвільного характеру, що не обумовлені міжнародними зобов`язаннями або іншими обмеженнями, встановленими законом, строк дії яких закінчується у період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), вважаються такими, дію яких продовжено на період карантину та обмежувальних заходів і протягом трьох місяців з дня його/їх закінчення. 
Абзацом першим підпункту 1 пункту 1 Постанови № 314 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) Кабінет Міністрів України установив, зокрема, що у період воєнного стану право на провадження господарської діяльності може набуватися суб`єктами господарювання на підставі безоплатного подання до органів ліцензування, дозвільних органів та суб`єктів надання публічних (електронних публічних) послуг декларації про провадження господарської діяльності (далі - декларація), що містить відомості згідно з додатком 1, без отримання дозвільних документів (документів дозвільного характеру, ліцензій або інших результатів надання публічних послуг), крім видів господарської діяльності за переліком згідно з додатком 2. 
Суб`єкти господарювання, які набули право на провадження господарської діяльності на підставі декларації, у разі відсутності відповідних дозвільних документів (документи дозвільного характеру, ліцензії та/або інші результати надання публічних послуг), невідкладно, але не пізніше трьох місяців після припинення чи скасування воєнного стану звертаються до відповідних органів ліцензування, дозвільних органів та суб`єктів надання публічних (електронних публічних) послуг і отримують відповідні дозвільні документи в порядку, строки та на умовах, передбачених законодавством, без зупинення (припинення) їх діяльності (підпункт 3 пункту 1 Постанови № 314). 
Строки дії діючих строкових ліцензій та документів дозвільного характеру автоматично продовжуються на період воєнного стану та три місяці з дня його припинення чи скасування, а періодичні, чергові платежі за ними відстрочуються на строк, зазначений у цьому підпункті (крім строку дії ліцензій у сфері діяльності з організації та проведення азартних ігор та плати за такі ліцензії) (підпункт 5 пункту 1 Постанови № 314). 
Предметом спору у цій справі є вимога Департаменту від 29.08.2023 вих. № 569-08 про демонтаж рекламних конструкцій. 
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції сформував обгрунтовані та вірні висновки, із врахуванням вказівок Верховного Суду, про наявність підстав для задоволення позовних вимог. 
Так, відповідно до пункту 6 Типових правил та пункту 3.1.2 Місцевих правил № 121, розгляд заяв на продовження строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами та прийняття рішення за результатами їх розгляду віднесено до виключної компетенції саме робочого органу, тобто Департаменту. 
Відповідно до п. 29 Типових правил і п. 4.4.3 Місцевих правил, а також Інформаційної картки відповідної адміністративної послуги, що є у матеріалах справи, за результатами розгляду кожної заяви про продовження строку дії дозволу на розміщення зовнішньої реклами саме робочим органом приймається лише одне із двох рішень: або про продовження, або про відмову у продовженні строку його дії. 
Позивач стверджує, що дозволи на розміщення зовнішньої реклами №№ 16/8, 16/22, 16/23, 16/25, 16/28, 16/29, 16/30 були чинними станом на дату набрання чинності (19.03.2022) постановою Кабінету Міністрів України від 18.03.2022 № 314 «Деякі питання забезпечення провадження господарської діяльності в умовах воєнного стану» (далі Постанова №314) на підставі пункту 2-1 статті 11 Закону № 2806-IV та автоматично підпадали під пряму дію підпункту 5 пункту 1 цієї Постанови № 314. 
Колегія суддів зазначає, що 10.12.2020 набрав чинності Закон України «Про соціальну підтримку застрахованих осіб та суб`єктів господарювання на період здійснення обмежувальних протиепідемічних заходів, запроваджених з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 04.12.2020 № 1071-IX, яким статтю 11 Закону № 2806-IV було доповнено пунктом 2-1 такого змісту: « 2-1. Документи дозвільного характеру, що не обумовлені міжнародними зобов`язаннями або іншими обмеженнями, встановленими законом, строк дії яких закінчується у період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), вважаються такими, дію яких продовжено на період карантину та обмежувальних заходів і протягом трьох місяців з дня його/їх закінчення». 
На усій території України з 12.03.2020 було встановлено карантин та обмежувальні заходи, пов`язані із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», які безперервно діяли до їх відміни з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651. 
Таким чином, дозволи на розміщення зовнішньої реклами, строк дії яких закінчився з 12.03.2020, вважалися такими, дію яких продовжено на період карантину та обмежувальних заходів і протягом трьох місяців з дня їх закінчення до 01.10.2023. 
Водночас, до закінчення дії карантину, згідно з Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб на території України введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався і триває досі. 
Підпункт 5 пункту 1 Постанови № 314 від 18.03.2022 передбачав, що строки дії діючих строкових ліцензій та документів дозвільного характеру автоматично продовжуються на період воєнного стану та 3 місяці з дня його припинення чи скасування, а періодичні, чергові платежі за ними відстрочуються на строк, зазначений у цьому підпункті (крім строку дії ліцензій у сфері діяльності з організації та проведення азартних ігор та плати за такі ліцензії). 
У силу того, що строк дозволів ТОВ «Комтех Аутдор» на розміщення зовнішньої реклами №№ 16/8, 16/18, 16/19, 16/22, 16/23, 16/25, 16/28, 16/29, 16/30 завершувався після 10.12.2020 (введення дії карантину) та під час того як тривав карантин (строк дії дозволів спливав 02.01.2022 та 01.04.2022), то новий строк дії був продовженим автоматично у зв`язку з дією на території України воєнного стану. 
Оскільки на момент оголошення на всій території України воєнного стану карантин не був скасований, всі зазначені дозволи на розміщення зовнішньої реклами підпали також під пряму дію підпункту 5 пункту 1 Постанови № 314, а отже є дійсними на момент розгляду даного спору. 
Висновки суду щодо цього питання узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, сформованою у постанові від 04.06.2025 у справі № 160/15462/23, яку суд відповідно до частини 5 статті 242 КАС України враховує при розгляді цієї справи і яка полягає у такому: 
« 28.1. Вирішуючи спори щодо здійснення господарської діяльності на підставі дозволів на розміщення зовнішньої реклами, строк дії яких закінчився після 12.03.2020, судам належить враховувати, що відповідно до пункту 2-1 статті 11 Прикінцеві положення Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» документи дозвільного характеру, що не обумовлені міжнародними зобов`язаннями або іншими обмеженнями, встановленими законом, строк дії яких закінчується у період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), вважаються такими, дію яких продовжено на період карантину та обмежувальних заходів і протягом трьох місяців з дня його/їх закінчення. 
28.2. Карантин та обмежувальні заходи, пов`язані із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), були запроваджені з 12.03.2020 постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 та безперервно діяли до їх відміни з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651. 
28.3. Тому дозволи на розміщення зовнішньої реклами, строк дії яких закінчився з 12.03.2020, вважалися такими, дію яких продовжено на період карантину та обмежувальних заходів і протягом трьох місяців з дня їх закінчення - до 01.10.2023. 
28.4. Крім того, необхідно додатково враховувати, що пунктом 5 постанови Кабінету Міністрів України від 18.03.2022 №314 «Деякі питання забезпечення провадження господарської діяльності в умовах воєнного стану» встановлено, що строки дії діючих строкових ліцензій та документів дозвільного характеру автоматично продовжуються на період воєнного стану та три місяці з дня його припинення чи скасування, а періодичні, чергові платежі за ними відстрочуються на строк, зазначений у цьому підпункті (крім строку дії ліцензій у сфері діяльності з організації та проведення азартних ігор та плати за такі ліцензії). Цей пункт було виключено постановою Кабінету Міністрів від 14.03.2025 № 288. 
28.5. Воєнний стан в Україні введено з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 і він діє безперервно, зокрема, і на час ухвалення цього судового рішення. 
28.6. Відтак вказані нормативно-правові акти необхідно розуміти так, що розповсюджувачі зовнішньої реклами мають право на здійснення господарської діяльності з розміщення зовнішньої реклами на підставі дозволів, строк дії яких закінчився з 12.03.2022 - до 14.03.2025. 
28.7. При цьому у разі коли суб`єкт господарювання, який набув право на здійснення господарської діяльності з розміщення зовнішньої реклами на підставі дозволів, строки дії яких продовжені автоматично у період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) чи період дії воєнного стану, звернувся до дозвільного органу із заявою про отримання дозвільного документа, такий дозвільний документ видається у порядку, строки та на умовах, передбачених законодавством». 
Як зауважив Верховний Суд, постановою Кабінету Міністрів «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 18 березня 2022 р. № 314» від 14.03.2025 № 288, підпункт 5 пункту 1 постанови № 314 було виключено. 
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що дозволи підпали також під дію частини 2-2 статті 11 Закону № 2806-IV, згідно з яким документи дозвільного характеру, строк дії яких закінчується у період дії воєнного стану, вважаються такими, дію яких продовжено на період дії воєнного стану та до кінця календарного року, в якому припинено або скасовано воєнний стан, але не менше трьох місяців з дня його припинення чи скасування. 
У цей період вимоги суб`єкта владних повноважень щодо демонтажу рекламних конструкцій, які встановлені на підставі дозволів на розміщення зовнішньої реклами (продовження яких є предметом регулювання частини 2-1 та частини 2-2 статті 11 Закону № 2806-IV) з причин закінчення строку дії цих дозволів, є безпідставними, позаяк строк дозволів триває, а тому й розміщення рекламних конструкцій є правомірним. 
Щодо покликання відповідача на те, що товариство не відреагувало на лист Департаменту від 29.08.2023 вих. №569-08 і у зв`язку з цим, за рекомендацією комісії з вивчення питань розміщення зовнішньої реклами, було прийняте рішення не продовжувати дозволи, то таке є безпідставними і не могло слугувати підставою для вимоги про демонтаж. 
Частиною 2 ст. 2 КАС України, встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено);добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. 
Згідно зі статтею 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. 
Враховуючи вищевикладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимога Департаменту інфраструктури та благоустрою Рівненської міської ради від 29.08.2023 вих.№569-08 про демонтаж рекламних конструкцій, є протиправною. 
Відносно доводів апеляційної скарги позивача в частині щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 20000 грн., колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, з врахуванням наступного. 
Так, згідно з ч.1 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Відповідно до п.1 ч.3 статті 132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. 
Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 
Згідно із абз.1 ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
За змістом частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. 
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. 
Так, за положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року №5076-VI, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. 
Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, проведення експертизи, підготовки справи до розгляду зокрема, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. 
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. 
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги та витрат на підготовку експертного висновку, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані відповідні договори про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), на проведення судових експертиз, експертних досліджень та надання інших послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, проведенням експертизи, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). 
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. 
Визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. 
Суд встановив, що професійна правнича допомога надавалась позивачу адвокатом Єсіповим Ігорем Анатолійовичем на підставі договору про надання професійної правничої допомоги № 20-05/19/1 від 21.05.2019 (далі - Договір) (а.с.195 т.2). 
Згідно з пунктом 2.1. Договору адвокат приймає до свого виконання доручення клієнта та бере на себе зобов`язання надавати клієнту правничу допомогу протягом дії Договору, а клієнт зобов`язується оплатити надану йому правничу допомогу, а також відшкодувати адвокату фактичні витрати, необхідні для виконання Договору. 
Відповідно до пункту 4.1. Договору розмір гонорару (винагороди), який клієнт сплачує або повинен сплатити адвокату за надану ним правову допомогу, порядок обчислення та сплати, а також зміст конкретного доручення клієнта, за виконання якого цей гонорар повинен бути сплачений, визначається сторонами в окремих додаткових угодах, які після їх підписання сторонами стають невід`ємними частинами цього договору. 
Додатковою угодою №31-08/2003-КА від 31.08.2023 до Договору (далі - Додаткова угода) (а.с. 196 т.2) сторони узгодили механізм визначення та порядок оплати гонорару, який належить адвокату за надання правової допомоги клієнту по адміністративній справі у судах всіх інстанцій. 
Згідно з пунктом 3.1. Додаткової угоди, клієнт обрав фіксований розмір порядку обчислення гонорару. 
Пункт 3.2. Додаткової угоди передбачає, що розмір гонорару становить: 
3.2.1. за ведення справи у суді: 
1) два розміри мінімальної заробітної плати (надалі – МЗП) – у суді першої інстанції, незалежно від кількості та обсягу складених процесуальних документів, а також від часу, витраченого на їх підготовку та подання. 
2) один розмір МЗП – за ведення справи у судах апеляційної/касаційної інстанцій, незалежно від кількості та обсягу складених процесуальних документів, а також від часу, витраченого на їх підготовку та подання. 
Пункт 3.2.2 за участь у судових засідання (у випадку розгляду справи у порядку загального провадження): один розмір МЗП у суді кожної інстанції, незалежно від кількості та тривалості судових засідань. 
Підпунктом 3.3.3 Додаткової угоди передбачено, що строк оплати гонорару: гонорар сплачується у строки, вказані у рахунку (акті – рахунку). 
На підтвердження факту понесення витрат на правничу допомогу адвоката позивач надав суду докази: Договір про надання професійної правничої допомоги від 21.05.2019 №20-05/19/1; додаткову угоду № 31-08/2003-КА від 31.08.2023; додаток №1 від 27.12.2024 до додаткової угоди №31-08/2003-КА від 31.08.2023; Акт-рахунок від 15.12.2023; рахунки від 05.04.2024 та від 18.06.2024 та платіжні інструкції про переказ коштів, відповідно до яких сума до оплати за виконану адвокатом роботу становить 37400 грн. Вказану суму представник позивача просив стягнути з відповідача. 
Надаючи оцінку співмірності розміру понесених стороною витрат на адвоката з обсягом наданих ним послуг і виконаних робіт, слід з`ясувати, які конкретно роботи (послуги) виконав (надав) адвокат. При цьому враховується не лише, чи передбачено виконання цих робіт договором, але й чи відповідають вони критерію необхідності - чи було їх вчинення обов`язковим, і чи доцільним було їх виконання - чи вплинули вони на перебіг розгляду справи. 
При цьому, колегія суддів зазначає, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, за наявності заперечень іншої сторони, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції підставно, з огляду на встановлені обставини з урахування критеріїв пропорційності, значенням справи для сторони, реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, зменшив розмір витрати на правничу допомогу надану адвокатом Єсіповим І.А. в суді першої, апеляційної та касаційної інстанції та визначив розмір витрат на правову допомогу в сумі 20000 грн.. 
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги у відповідній частині не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи. 
Згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29). 
Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права з повним встановленням обставин справи, що не спростовано доводами апеляційної скарги, які колегією суддів відхиляються як необґрунтовані з урахуванням наведеного вище правового регулювання спірних правовідносин. 
Відносно вимоги позивача про стягнення із відповідача витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 16000 грн., то суд апеляційної інстанції зазначає наступне. 
Вимога про стягнення із відповідача витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 16000 грн. сформульована у відзиві позивача на апеляційну скаргу. При цьому, відзив на апеляційну скаргу не містить жодних обгрунтувань чи розрахунків щодо заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу 16000 грн.. 
До відзиву на апеляційну скаргу додано платіжну інструкцію від 21.10.2025 про здійснення оплати на правову допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 16000 грн. (а.с. 103 т.4). 
У судовому засіданні представник позивача навів обгрунтування про те, що суму 16000 грн. визначено як фіксований розмір, який не потребує деталізації щодо обсягу виконаної роботи і витраченого часу. 
Водночас, представник відповідача в судовому засіданні не погодився із вимогою про стягнення із відповідача витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 16000 грн., вказуючи, що такий розмір є надто завищеним і неспівмірним із складністю справи та із дійсними витратами на правову допомогу. 
Як уже було наведено апеляційним судом вище, статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. 
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 
За змістом частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. 
Так, за положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року №5076-VI, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. 
Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. 
При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги входить до предмета доказування у справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. 
Крім цього, слід зазначити, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. 
Визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. 
Отже, надаючи оцінку співмірності розміру понесених стороною витрат на адвоката з обсягом наданих ним послуг і виконаних робіт, слід з`ясувати, які конкретно роботи (послуги) виконав (надав) адвокат. При цьому враховується не лише, чи передбачено виконання цих робіт договором, але й чи відповідають вони критерію необхідності - чи було їх вчинення обов`язковим, і чи доцільним було їх виконання - чи вплинули вони на перебіг розгляду справи. 
При цьому, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, за наявності заперечень іншої сторони, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. 
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 
Колегія суддів враховує, що позивачу було надано правничу допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції, яка включає: - написання і подання відзиву (обсягом 7 сторінок) на апеляційну скаргу; - участь адвоката в судовому засіданні (близько 60 хв. із врахуванням очікування). 
Із врахуванням наведеного вище, колегія суддів приходить до висновку, що із відповідача в користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції у розмірі не більше 4000 грн. (з розрахунку затраченого часу не більше 4 годин, де 1 год. = 1000 грн.). 
Керуючись ст.ст. 139, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд – 

постановив: 

Апеляційну скаргу Департаменту інфраструктури та благоустрою Рівненської міської ради – залишити без задоволення. 
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2025 року в адміністративній справі №380/20907/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Комтех Аутдор» до Департаменту інфраструктури та благоустрою Рівненської міської ради про визнання протиправною вимоги про демонтаж рекламних конструкцій - залишити без змін. 
Стягнути з Департаменту інфраструктури та благоустрою Рівненської міської ради (код ЄДРПОУ 44250562) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Комтех Аутдор» (код ЄДРПОУ 33533697) витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у сумі 4000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	З. М. Матковська  	
Повне судове рішення складено 12.06.26