КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 червня 2026 року м. Київ №320/65088/25
Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправною бездіяльністю,
в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці період навчання в Курганському вищому військово-політичному авіаційному училищі з 05 серпня 1984 року по 08 липня 1988 року як період проходження строкової військової служби – 2 роки; половину строку навчання в Київському університеті імені Тараса Шевченка з 01 вересня 1996 року по 21 червня 1999 року – 1 рік 4 місяці 25 днів; період роботи на посаді помічника судді військової колегії Верховного Суду України з 12 серпня 1999 року по 12 серпня 2002 року - 3 роки.
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до стажу судді ОСОБА_1 , який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного утримання судді у відставці, період навчання в Курганському вищому військово-політичному авіаційному училищі з 05 серпня 1984 року по 08 липня 1988 року як період проходження строкової військової служби – 2 роки; половину строку навчання в Київському університеті імені Тараса Шевченка з 01 вересня 1996 року по 21 червня 1999 року – 1 рік 4 місяці 25 днів; період роботи на посаді помічника судді військової колегії Верховного Суду України з 12 серпня 1999 року по 12 серпня 2002 року - 3 роки та здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, починаючи з 01 серпня 2025 року, виходячи з 28 повних років суддівського стажу в розмірі 66 % моєї суддівської винагороди, із урахуванням раніше виплачених сум.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він є суддею у відставці, отримує щомісячне грошове утримання та перебуває на обліку відповідача. При призначенні щомісячного довічного грошового утримання відповідач врахував спеціальний стаж, який дає право на щомісячне грошове утримання судді, лише у розмірі 21 рік 10 місяців 6 днів, без урахування періоду навчання у вищому військовому навчальному закладі як строкової військової служби — 2 роки, половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі — 1 рік 4 місяці 25 днів, а також стажу роботи у галузі права, вимога щодо якого була визначена законом і надавала право для призначення на посаду судді, — 3 роки. Позивач вважає таку бездіяльність відповідача протиправною, оскільки Вища рада правосуддя вже встановила його стаж роботи, що дає право на відставку, і такий стаж має застосовуватися Пенсійним фондом України при визначенні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Вважаючи свої права порушеними позивач звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалою суд відкрито спрощене позовне провадження без проведення судового засідання.
Відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами надіслав відзив на позовну заяву, у якому зазначив про те, що відсутні підстави для задоволення позову. 
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.
Судом встановлено, що позивач був призначений на посаду судді Указом Президента України від 12 червня 2003 року №525/2003.
02 грудня 2005 року Указом Президента України №1685/2005 позивача переведено на роботу на посаді судді Броварського міськрайонного суду Київської області.
19 лютого 2009 року Постановою Верховної Ради України №1029-VI позивача обрано суддею Броварського міськрайонного суду Київської області безстроково.
Рішенням Вищої ради правосуддя від 01 липня 2025 року №1380/0/15-25 ОСОБА_1 звільнено з посади судді Броварського міськрайонного суду Київської області у зв`язку з поданням заяви про відставку.
У рішенні Вищої ради правосуддя від 01 липня 2025 року №1380/0/15-25 зазначено, що до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає право на відставку, підлягають зарахуванню: стаж роботи на посаді судді — 22 роки 19 днів; навчання в Курганському вищому військово-політичному авіаційному училищі як період проходження строкової військової служби — 2 роки; половина строку навчання в юридичному навчальному закладі — 1 рік 4 місяці 25 днів; стаж роботи, вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді, — 3 роки.
Всього загальний стаж роботи судді, що дає право на відставку, становить 28 років 5 місяців 14 днів.
01 серпня 2025 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
08 серпня 2025 року рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області №103650016908 позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з 01 серпня 2025 року у розмірі 52% грошового утримання судді на день звільнення.
З розрахунку стажу, наданого відповідачем, убачається, що відповідач до спеціального стажу, який дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, зарахував 21 рік 10 місяців 6 днів.
При цьому відповідач не зарахував до такого стажу: період навчання в Курганському вищому військово-політичному авіаційному училищі як період проходження строкової військової служби — 2 роки; половину строку навчання в Київському університеті імені Тараса Шевченка — 1 рік 4 місяці 25 днів; період роботи в галузі права, вимога щодо якого була визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді, — 3 роки.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача, що виявилися у невірному визначенні відсоткової величини суддівської винагороди, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді судді судів України, арбітра, судді арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України.
Згідно з частиною другою статті 137 Закону №1402-VIII до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж, досвід роботи або професійної діяльності, вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
Абзацом четвертим пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення або обрання.
На час призначення позивача на посаду судді правовідносини щодо обчислення стажу роботи на посаді судді регулювалися Законом України «Про статус суддів» №2862-XII.
Відповідно до частини першої статті 7 Закону №2862-XII на посаду судді міг бути рекомендований громадянин України, який, зокрема, мав вищу юридичну освіту і стаж роботи в галузі права не менш як три роки.
Згідно з частиною першою статті 43 Закону №2862-XII кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, мав право на відставку.
Відповідно до статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року №584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.
Абзацом другим пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання судді» також було передбачено зарахування до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах та календарного періоду проходження строкової військової служби.
Згідно з частиною третьою статті 142 Закону №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки суддівської винагороди.
Суд зазначає, що спір у цій справі виник у зв`язку з тим, що відповідач, призначаючи позивачу щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, не врахував стаж роботи на посаді судді у тому обсязі, у якому він був встановлений Вищою радою правосуддя у рішенні про звільнення позивача у відставку.
Вища рада правосуддя є конституційним органом державної влади та суддівського врядування, до повноважень якого належить, зокрема, ухвалення рішення про звільнення судді з посади.
Під час вирішення питання про звільнення судді у відставку Вища рада правосуддя перевіряє наявність у судді стажу роботи, який дає право на відставку, оскільки саме наявність такого стажу є необхідною умовою для ухвалення рішення про звільнення судді у відставку.
Отже, встановлення стажу роботи судді, що дає право на відставку, є складовою процедури розгляду Вищою радою правосуддя заяви судді про відставку. Відповідний стаж визначається Вищою радою правосуддя на підставі поданих суддею документів та зазначається у рішенні про звільнення судді з посади у відставку.
У цій справі рішенням Вищої ради правосуддя від 01 липня 2025 року №1380/0/15-25 встановлено, що загальний стаж роботи ОСОБА_1 , який дає право на відставку, становить 28 років 5 місяців 14 днів.
Вказане рішення Вищої ради правосуддя є чинним, у встановленому законом порядку не скасоване та не змінене, а тому його висновки щодо наявності у позивача відповідного стажу роботи судді підлягають врахуванню відповідачем при призначенні та визначенні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Орган Пенсійного фонду України не наділений повноваженнями переглядати, змінювати або фактично зменшувати стаж роботи судді, визначений Вищою радою правосуддя у рішенні про звільнення судді у відставку, оскільки такий перегляд виходить за межі компетенції пенсійного органу.
Суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 09 листопада 2018 року у справі №559/443/17, відповідно до якої стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, є єдиним, обраховується та встановлюється Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку і застосовується як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.
Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 06 березня 2018 року у справі №308/6953/17, від 19 червня 2018 року у справі №243/4448/17, від 11 вересня 2018 року у справі №428/4671/17, від 01 жовтня 2018 року у справі №541/503/17, від 17 жовтня 2018 року у справі №140/263/17, від 23 жовтня 2018 року у справі №686/10100/15-а та від 30 січня 2025 року у справі №620/15098/24.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 травня 2019 року у справі №9901/805/18 дійшла висновку, що частину другу статті 137 Закону №1402-VIII слід тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж або досвід роботи у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для призначення особи на посаду судді на дату такого призначення.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 вересня 2020 року у справі №9901/302/19, від 08 жовтня 2020 року у справі №9901/537/19 та постанові Верховного Суду від 21 січня 2021 року у справі №560/499/19.
Також Верховний Суд у низці постанов, зокрема від 19 червня 2018 року у справі №243/4458/17, від 13 листопада 2019 року у справі №521/2593/17, від 05 грудня 2019 року у справі №592/2737/17, від 13 лютого 2020 року у справі №592/5433/17, від 24 березня 2020 року у справі №559/512/17, від 29 квітня 2020 року у справі №426/12415/16-а та від 15 листопада 2021 року у справі №580/6051/20, зазначав, що незарахування до стажу роботи на посаді судді, зокрема, половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі та періоду проходження строкової військової служби є неправомірним.
З огляду на наведене суд дійшов висновку, що відповідач протиправно не врахував при призначенні позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці: період навчання в Курганському вищому військово-політичному авіаційному училищі як період проходження строкової військової служби — 2 роки; половину строку навчання в Київському університеті імені Тараса Шевченка — 1 рік 4 місяці 25 днів; стаж роботи в галузі права, вимога щодо якого була визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді, — 3 роки.
Суд також бере до уваги, що позивач був призначений на посаду судді до набрання чинності Законом №1402-VIII. Відтак відповідно до абзацу четвертого пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII за ним зберігається визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, яке діяло на день його призначення.
На день призначення позивача на посаду судді законодавство передбачало можливість зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менше 10 років, половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі та періоду проходження строкової військової служби.
Крім того, на дату призначення позивача на посаду судді чинне законодавство вимагало наявності стажу роботи в галузі права не менш як три роки. Відповідно до частини другої статті 137 Закону №1402-VIII та правових висновків Великої Палати Верховного Суду такий стаж підлягає зарахуванню до стажу роботи на посаді судді.
Таким чином, загальний стаж роботи позивача, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, становить 28 років 5 місяців 14 днів, що відповідає рішенню Вищої ради правосуддя від 01 липня 2025 року №1380/0/15-25.
Згідно з частиною третьою статті 142 Закону №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці виплачується у розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір такого утримання збільшується на 2 відсотки суддівської винагороди.
Оскільки стаж роботи позивача, що дає право на відставку та щомісячне довічне грошове утримання, становить понад 28 років, при визначенні розміру щомісячного довічного грошового утримання слід враховувати 28 повних років стажу.
Отже, розмір щомісячного довічного грошового утримання позивача має становити:
50% + 16%, тобто 2% за кожний із 8 повних років стажу понад 20 років = 66% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
Призначення відповідачем щомісячного довічного грошового утримання позивачу у розмірі 52% суддівської винагороди є наслідком неправильного визначення стажу та суперечить вимогам статей 137, 142 Закону №1402-VIII.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах щодо протиправності рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідач не довів правомірності незарахування спірних періодів до стажу роботи позивача на посаді судді та не спростував висновків Вищої ради правосуддя щодо загального стажу роботи судді, що дає право на відставку.
За таких обставин суд доходить висновку, що бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо незарахування позивачу спірних періодів до стажу роботи на посаді судді є протиправною.
Відповідно до частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Суд зазначає, що у цій справі встановлено всі необхідні обставини для визначення належного розміру щомісячного довічного грошового утримання позивача, а саме: наявність рішення Вищої ради правосуддя про звільнення судді у відставку, визначення у цьому рішенні загального стажу роботи судді, що дає право на відставку, наявність права на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці та розмір такого утримання відповідно до частини третьої статті 142 Закону №1402-VIII.
Отже, ефективним способом захисту порушеного права є зобов`язання відповідача зарахувати спірні періоди до стажу роботи позивача на посаді судді та здійснити перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01 серпня 2025 року, виходячи з 28 повних років стажу та розміру 66% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням раніше виплачених сум.
Оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Згідно з ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.
Відповідно до п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року, заява 4909/04, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
Згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1 221,20 грн, що підтверджується відповідною квитанцією.
Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
Адміністративний позов задовольнити повністю. 
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці період навчання в Курганському вищому військово-політичному авіаційному училищі з 05 серпня 1984 року по 08 липня 1988 року як період проходження строкової військової служби – 2 роки; половину строку навчання в Київському університеті імені Тараса Шевченка з 01 вересня 1996 року по 21 червня 1999 року – 1 рік 4 місяці 25 днів; період роботи на посаді помічника судді військової колегії Верховного Суду України з 12 серпня 1999 року по 12 серпня 2002 року - 3 роки.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до стажу судді ОСОБА_1 , який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного утримання судді у відставці, період навчання в Курганському вищому військово-політичному авіаційному училищі з 05 серпня 1984 року по 08 липня 1988 року як період проходження строкової військової служби – 2 роки; половину строку навчання в Київському університеті імені Тараса Шевченка з 01 вересня 1996 року по 21 червня 1999 року – 1 рік 4 місяці 25 днів; період роботи на посаді помічника судді військової колегії Верховного Суду України з 12 серпня 1999 року по 12 серпня 2002 року - 3 роки та здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, починаючи з 01 серпня 2025 року, виходячи з 28 повних років суддівського стажу в розмірі 66 % моєї суддівської винагороди, із урахуванням раніше виплачених сум.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (код ЄДРПОУ – 22933548, адреса 08500, Київська обл., м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, 10) на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лисенко В.І.