Справа № 199/14126/25
(2/199/1285/26) 

РІШЕННЯ
Іменем України

09 квітня 2026 року Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра в складі:
головуючого судді Богун О.О.,
при секретареві Дубовик А.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду в місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа – Шоста дніпровська державна нотаріальна контора про визнання права власності на частку в квартирі в порядку спадкування, -
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа – Шоста дніпровська державна нотаріальна контора про визнання права власності на частку в квартирі в порядку спадкування.
В обґрунтування позову зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 . Після смерті якого відкрилася спадщина, яка складається з - 3/7 частин квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 87,1 кв.м, житловою площею 54,6 кв.м. та земельна ділянка, кадастровий номер: 1223285500:01:301:0074.
Право власності спадкодавця ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 87,1 кв.м, житловою площею 54,6 кв.м. підтверджується наступним – 1/7 частина вищезазначеної квартири належала на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 15.01.1999, виконкомом Дніпропетровської міської ради народних депутатів згідно з розпорядженням №4/248-99, зареєстрованого в КП «ДМБТІ» ДМР та записано в реєстрову книгу №438п за реєстрованим №484-16; 1/7 частина належала спадкодавцю на підставі Свідоцтва на спадщину за заповітом від 19.06.2004 та 1/7 частина була успадкована після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
04 травня 2023 року, ОСОБА_5 було складено заповіт, відповідно до якого, все своє майно він заповідав ОСОБА_1 .
Після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , позивач звернувся до Шостої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлого  ОСОБА_5 . Після чого, отримав свідоцтво на земельну ділянку кадастровий номер: 1223285500:01:301:0074. У видачі свідоцтва про право на спадщину на частину квартири АДРЕСА_1 , позивачу було відмовлено, оскільки відсутні документи, що підтверджують право власності спадкодавця на спадкове майно.
Таким чином, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом та просить суд, визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/7 частин квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою суду від 21.10.2025 року справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого засідання.
Ухвалою суду від 26.02.2026 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду.
Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача надав до суду заяву та просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , у судове засідання не з`явилися, про слухання справи повідомлені належним чином.
Представник третьої особи - Шостої дніпровської державної нотаріальної контора до суду надав заяву про розгляд справи без участі представника.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.
Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено наступне.
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 . Після смерті якого відкрилася спадщина, яка складається з - 3/7 частин квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 87,1 кв.м, житловою площею 54,6 кв.м. та земельна ділянка, кадастровий номер: 1223285500:01:301:0074.
Право власності спадкодавця ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 87,1 кв.м, житловою площею 54,6 кв.м. підтверджується наступним – 1/7 частина вищезазначеної квартири належала на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 15.01.1999, виконкомом Дніпропетровської міської ради народних депутатів згідно з розпорядженням №4/248-99, зареєстрованого в КП «ДМБТІ» ДМР та записано в реєстрову книгу №438п за реєстрованим №484-16; 1/7 частина належала спадкодавцю на підставі Свідоцтва на спадщину за заповітом від 19.06.2004 та 1/7 частина була успадкована після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
04 травня 2023 року, ОСОБА_5 було складено заповіт, відповідно до якого, все своє майно він заповідав ОСОБА_1 .
Після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , позивач звернувся до Шостої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлого  ОСОБА_5 . Після чого, отримав свідоцтво на земельну ділянку кадастровий номер: 1223285500:01:301:0074. У видачі свідоцтва про право на спадщину на частину квартири АДРЕСА_1 , позивачу було відмовлено, оскільки відсутні документи, що підтверджують право власності спадкодавця на спадкове майно.
Частинами 1, 2 і 4ст. 41 Конституції України проголошено: кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
За правилами ч. 1ст.316ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно із ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Стаття 392 ЦПК України передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Згідно із ст.ст.1216,1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ч. 1ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Приписами ч.ч.1, 3ст.1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
У відповідності ч. 1ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
За змістом статті 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Заповіт як остання воля особи стосується її розпоряджень на випадок смерті і тому призначений вирішувати важливі для особи питання щодо призначення спадкоємців, позбавлення спадкоємців за законом права спадкування, визначення обсягу спадщини, що має спадкуватися за заповітом, встановлювати інші розпорядження, які відповідають заповіту та вимогам законодавства про спадкування.
При цьому, право дієздатної фізичної особи на заповіт, як і будь-яке суб`єктивне цивільне право, здійснюється нею вільно, на власний розсуд (частина перша статті12та стаття1234 ЦК України).
Право на заповіт може бути реалізоване протягом всього життя особи і включає як право на складення заповіту або кількох заповітів, так і право на їх зміну, скасування.
Усі наведені правомочності заповідача у сукупності із засобами їх правової охорони та захисту є здійсненням свободи заповіту, яка є принципом спадкового права.
Свобода заповіту передбачає особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача.
Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання.
Юридична природа заповіту ґрунтується на його законодавчому визначенні як особистого розпорядження фізичної особи на випадок смерті (стаття 1233 ЦК України).
Свобода заповіту передбачає особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Здійснення права на заповіт не пов`язується законом з місцем проживання та перебування заповідача (постанова Верховного Суду від 09 червня 2022 року у справі № 369/1913/17 (провадження № 61-12004св21)).
Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Таким чином, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Як встановлено судом, позивач є спадкоємцем за заповітом, який у встановленому законом порядку звернувся із заявою про прийняття спадщини. Однак, позивач на даний час позбавлений можливості отримати відповідне свідоцтво та зареєструвати у встановленому законом порядку право власності на нерухоме майно, оскільки територія міста Сіверськ віднесена до території активних бойових дій відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 року № 309, та віднесена до тимчасово окупованих територій України.
Зі змісту положень ст. 2 ЦПК України слідує, що одним із завдань цивільного судочинства є справедливий судовий розгляд. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Постановою пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013р. № 24-753/0/4-13 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту в зв`язку з чим задовольняє позов.
Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.
Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідачів на користь позивача судовий збір в розмірі 7740 грн. 87 копійок.
Керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 19, 76-81, 89,133, 141, 258-259, 263-265,279, 354 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа – Шоста дніпровська державна нотаріальна контора про визнання права власності на частку в квартирі в порядку спадкування,- задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/7 частин квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 87,1 кв.м, житловою площею 54,6 кв.м. в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 7740,87 грн., тобто по 2580,29 грн. з кожного.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя           О.О.Богун

09.04.2026