ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

10 червня 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 734/994/26
Головуючий у першій інстанції – Соловей В. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1350/26

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої судді Мамонової О. Є.,
суддів Луговця О. А., Шитченко Н. В.,

учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач ОСОБА_2 ,-

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Козелецького районного суду Чернігівської області від 10 квітня 2026 року про передачу справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів за підсудністю,

У С Т А Н О В И В:

У березні 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з відповідача на його користь аліменти у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку щомісячно на період його навчання, починаючи з дня подання позовної заяви і до закінчення навчання. 

Ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області від 10.04.2026 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів передано за територіальною юрисдикцією (підсудністю) на розгляд до Обухівського районного суду Київської області.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на її незаконність, необґрунтованість, порушення судом норм процесуального права.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позов подано до Козелецького районного суду Чернігівської області по територіальності - за місцем реєстрації позивача відповідно до положень частини першої статті 28 ЦПК України, якою передбачено, що позови про стягнення аліментів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.
Заявник посилається на правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 14.08.2024 у справі № 607/5535/22, від 11.09.2020 у справі № 725/2910/19.
Наголошує, що передача справи до іншого суду без правових підстав є втручанням у гарантоване право на справедливий суд. Суд безпідставно позбавив його можливості реалізувати гарантоване законом право на вибір суду, що саме по собі є порушенням права на доступ до правосуддя.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції – скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що відомою адресою реєстрації/проживання відповідача, яку він сам зазначав у заяві про залишення позову без розгляду, є АДРЕСА_1 , а тому вказана справа не належить до територіальної юрисдикції (підсудності) Козелецького районного суду Чернігівської області. 
Проте з такими висновками суду першої інстанції не погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного.

З матеріалів справи слідує, що у березні 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з відповідача на його користь аліменти у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку щомісячно на період його навчання, починаючи з дня подання позовної заяви і до закінчення навчання. 
У позовній заяві адреса зареєстрованого місця проживання позивача зазначена: АДРЕСА_2 . Зазначене підтверджується скріншотом паспорту ОСОБА_1 з додатку ДІЯ (а.с. 3-5).
Відповідно до відповіді №2859227 від 09.06.2026 з Єдиного державного демографічного реєстру ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 (а.с. 38).
У позовній заяві остання відома адреса попередньої реєстрації/проживання відповідача зазначена: АДРЕСА_1 . Зазначену адресу вказує ОСОБА_2 у заяві про залишення позову без розгляду від 15.03.2026 (а.с. 13-14).
Відповідно до відповіді № 2590123 від 10.04.2026 з Єдиного державного демографічного реєстру ОСОБА_2 з 24.09.2021 по 29.11.2023 був зареєстрований за адресою в`їзд АДРЕСА_3 (а.с. 20-21).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Згідно із статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.
Стаття 187 ЦПК України регламентує дії судді при вирішенні питання про відкриття провадження у справі. Суддя має перевірити належність справи до юрисдикції та підсудності суду.
Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.
Під підсудністю у цивільному процесуальному праві розуміють інститут (тобто сукупність правових норм), який регулює віднесення справ, які підлягають розгляду судами цивільної юрисдикції, до відання конкретного суду судової системи України для розгляду по першій інстанції. Тобто, визначити підсудність цивільної справи означає встановити компетентний, належний суд у цій справі.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини першої статті 23 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті.
Правила підсудності регулюються статтями 27-30 ЦПК України.
Частиною першою статті 27 ЦПК України передбачено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.
Згідно з частиною першою статті 28 ЦПК України позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.
Стаття 28 ЦПК України встановлює випадки альтернативної підсудності, за якої позов за вибором позивача може бути пред`явлений в одному з двох і більше судів. А отже суд не має право обмежувати вибір позивача для розгляду справи у конкретному суді.
У постанові Верховного Суду від 11.09.2020 у справі №725/2910/19 зазначено, що тлумачення статей 27, 28 ЦПК України свідчить, що підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) - це така підсудність, при якій позивачеві надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох вказаних у законі судів. Разом із тим, правила альтернативної підсудності не позбавляють позивача права звернутися із позовом за правилами загальної підсудності (стаття 27 ЦПК України), оскільки позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу (частина шістнадцята статті 28 ЦПК України).

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що статтею 28 ЦПК України у справах про стягнення аліментів передбачено право позивача на вибір суду, до якого може бути пред`явлений позов – за зареєстрованим місцем проживання або перебування відповідача або за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.
Суд не має право обмежувати вибір позивача для розгляду справи у конкретному суді.
Зазначеного суд першої інстанції не врахував та дійшов помилкового висновку про те, що підсудність даної справи має визначатись за останнім відомим місцем проживання або перебування відповідача.
Так, ураховуючи, що вимоги про стягнення аліментів можуть розглядатись за місцем проживання позивача, даний позов міг бути поданий до суду саме за зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 , яким є Козелецький районний суд Чернігівської області.
За викладених обставин, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції припустився порушення норм процесуального права та дійшов помилкового висновку про передачу справи за територіальною підсудністю до Обухівського районного суду Київської області, а тому така ухвала не може бути визнана законною і обґрунтованою.
Відтак, ухвала Козелецького районного суду Чернігівської області від 10.04.2026 підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Ухвалу Козелецького районного суду Чернігівської області від 10 квітня 2026 року – скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча О. Є. Мамонова

Судді О. А. Луговець

Н. В. Шитченко