ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"28" травня 2026 р. справа № 300/2496/26
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
судді Скільського І.І.,
за участі:
секретаря судового засідання Гевак Л.І.,
позивача – ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з позовом до Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі – відповідач) в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 14.04.2026 ВП №79065235, винесену головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Герелевич Олесею Миколаївною.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуваною у даній справі постановою від 14.04.2026 ВП №79065235 державний виконавець закінчив виконавче провадження хоча рішення суду не було виконано. Державний виконавець не забезпечив виконання рішення суду, не застосував передбачених законом заходів примусового впливу, не наклав обов`язкових штрафів на винну посадову особу та замість виконання своїх прямих обов`язків достроково припинив виконавче провадження. 14.04.2026 державний виконавець одночасно виніс постанову про накладення штрафу із встановленням строку 10 робочих днів для виконання рішення та постанову про закінчення виконавчого провадження, чим вчинив взаємовиключні дії, які прямо суперечать встановленій законом процедурі виконання рішень немайнового характеру. Унаслідок таких протиправних дій державного виконавця рішення суду фактично заблоковано у виконанні, а позивач позбавлений реальної можливості отримати належну йому заробітну плату. На думку позивача закінчення виконавчого провадження за наведених обставин не лише суперечить закону, а й нівелює саму сутність судового захисту, оскільки перетворює обов`язкове судове рішення на декларативний документ, який не підлягає реальному виконанню. За наведених обставин вважає, що постанова про закінчення виконавчого провадження від 14.04.2026 ВП №79065235, підлягає скасуванню як така, що є протиправною.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.04.2026 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення її недоліків.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.05.2026 відкрито провадження в даній адміністративній справі та призначено судовий розгляд на 28.05.2026.
Ухвалою суду від 27.05.2026 задоволено заяву ОСОБА_1 про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів через підсистему відеоконференцзв`язку (ВКЗ) ЄСІТС у справі №300/2496/26.
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву. У відзиві представник відповідача зазначила, що на виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження №79065235 з примусового виконання виконавчого листа №300/2398/22 від 24.07.2025, виданого Івано-Франківським окружним адміністративним судом про зобов`язання Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі з 07.04.2022 до дня видачі наказу про його поновлення на роботі. 10.09.2025 державним виконавцем Відділу винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів. 16.10.2025 державним виконавцем винесено постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 5100 грн. Вимогою державного виконавця №11884/03.1-23 від 16.10.2025 зобов`язано боржника виконати вимоги виконавчого листа №300/2398/22 від 24.07.2025, виданого Івано-Франківським окружним адміністративним судом. Вимогою державного виконавця №2337/03.1-23 від 10.03.2026 зобов`язано боржника повідомити розмір заборгованості, нарахованої ОСОБА_1 згідно виконавчого листа №300/2398/22 від 24.07.2025, виданого Івано-Франківським окружним адміністративним судом. Керуючись вимогами ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» 14.04.2026 державним виконавцем за невиконання рішення суду №300/2398/22 від 24.07.2025 винесено постанову про накладення на боржника штрафу в розмірі 10200,00 грн. Керуючись ст. 18, 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 382 Кримінального кодексу України, та ст. 214 Кримінального процесуального кодексу України, 14.04.2026 державним виконавцем до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області направлено заяву (повідомлення) про притягнення особи до кримінальної відповідальності в порядку ст. 382 КПК України, згідно якої виконавець просив прийняти та невідкладно зареєструвати подане подання (повідомлення) про вчинення злочину посадовими особами Головного управління ДФС в Івано-Франківській області в Єдиному реєстрі досудових розслідувань. Також 14.04.2026 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Представник відповідача зазначила, що єдиними заходами примусового виконання рішень зобов`язального характеру є застосування штрафних санкцій до боржника та внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно з Законом. Інших заходів для примусового виконання рішень немайнового характеру законодавством не визначено. На переконання представника відповідача, державним виконавцем вчинено всі дії, які передбачені законодавцем, що регулюють виконавче провадження та у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження». Враховуючи наведене просила у задоволенні позову відмовити (а.с.46-50). 
Позивачем подано відповідь на відзив. Вважає, що відзив відповідача не спростовує позовних вимог, а навпаки підтверджує протиправність постанови про закінчення виконавчого провадження від 14.04.2026 ВП №79065235. Вказав на те, що рішення суду фактично не виконано: нарахування заробітної плати не проведено та суму заборгованості не визначено. Державний виконавець, не дочекавшись спливу встановленого ним же строку для виконання, без фактичного направлення повідомлення до поліції станом на 14.04.2026 та без застосування штрафу до винної посадової особи, безпідставно закінчив виконавче провадження. На переконання позивача такі обставини свідчать не про вжиття всіх заходів примусового виконання, а про фактичне припинення виконання судового рішення всупереч статтям 18, 39, 63 і 75 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.83-87). 
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі зважаючи на обставини, викладені у позовній заяві.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, у поданому на адресу суду клопотанні просила розгляд справи провести без її участі.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши та оцінивши в сукупності докази, наявні у матеріалах даної адміністративної справи, судом встановлено такі обставини.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.04.2023 у справі №300/2398/22 задоволено позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області, Комісії з припинення Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення. Зобов`язано Головне управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі з 07.04.2022 до дня видачі наказу про його поновлення на роботі.
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.04.2023 у справі №300/2398/22, набрало законної сили 09.05.2023 р.
Судом 24.07.2025 видано виконавчі листи № 300/2398/22.
10.09.2025 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Герелевич Олесею Миколаївною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №79065235 з примусового виконання виконавчого листа №300/2398/22, виданого Івано-Франківським окружним адміністративним судом 24.07.2025 про зобов`язання Головне управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі з 07.04.2022 до дня видачі наказу про його поновлення на роботі.
Згідно зі змістом пункту 2 зазначеної постанови, старшим державним виконавцем доведено до відома боржника про необхідність виконання рішення суду протягом 10 робочих днів.
16.10.2025 старшим державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на боржника - Головне управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області у розмірі 5100,00 грн,. за невиконання судового рішення та зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення.
16.10.2025 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Герелевич О.М. направлено на адресу Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області вимогу виконавця від 16.10.2025 про виконання рішення суду. 
10.03.2026 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Герелевич О.М. направлено на адресу Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області вимогу виконавця від 10.03.2026 про повідомлення розміру заборгованості, нарахованої ОСОБА_1 згідно виконавчого листа №300/2398/22 від 24.07.2025, виданого Івано-Франківським окружним адміністративним судом.
14.04.2026 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Герелевич О.М. винесено постанову про накладення штрафу на боржника - Головне управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області у розмірі 10200,00 грн,. за невиконання судового рішення та зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення.
14.04.2026 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Герелевич О.М. до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області направлено заяву (повідомлення) про вчинення боржником кримінального правопорушення.
14.04.2026 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Герелевич О.М. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.11 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження».
Не погоджуючись з постановою про закінчення виконавчого провадження, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд виходить з таких підстав та мотивів.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII).
Відповідно до статті 1 Закону №1404-VІІІ, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) – сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно із частиною 1 статті 3 Закону №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.
Частиною 1 статті 5 Закону №1404-VIII передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України від 02 червня 2016 року №1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі – Закон №1403-VIII) завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.
Згідно із частиною 1 статті 4 Закону №1403-VIII, діяльність органів державної виконавчої служби та приватних виконавців здійснюється з дотриманням принципів: 1) верховенства права; 2) законності; 3) незалежності; 4) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 5) обов`язковості виконання рішень; 6) диспозитивності; 7) гласності та відкритості виконавчого провадження та його фіксування технічними засобами; 8) розумності строків виконавчого провадження; 9) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.
Частиною 2 статті 4 Закону №1403-VIII передбачено, що державний виконавець та приватний виконавець повинні здійснювати свою професійну діяльність сумлінно, не розголошувати в будь-який спосіб професійну таємницю, поважати інтереси стягувачів, боржників, третіх осіб, не принижувати їхню гідність.
Згідно частини 1 статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Частиною 1 статті 63 Закону №1404-VIII встановлено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
Згідно з частини 2 статті 63 Закону №1404-VIII, у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Відповідно до частини 3 статті 63 Закону №1404-VIII виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, у зв`язку з невиконанням рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.04.2023 у справі №300/2398/22, старшим державним виконавцем у виконавчому провадженні №79065235, 16.10.2025 винесено постанову про накладення штрафу на боржника - Головне управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області у розмірі 5100,00 грн, та зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів, попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення.
14.04.2026 старшим державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на боржника - Головне управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області у розмірі 10200,00 грн, та зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів, попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення.
14.04.2026 старшим державним виконавцем до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області направлено заяву (повідомлення) про вчинення боржником кримінального правопорушення.
14.04.2026 старшим державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.11 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження».
Надаючи оцінку правомірності дій відповідача щодо винесення оскаржуваної у даній справі постанови про закінчення виконавчого провадження від 14.04.2026 ВП №79065235, суд зазначає таке.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.
Європейський суд з прав людини (далі – «ЄСПЛ») у рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.
У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.
Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.
ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.
Отже, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, складовою права на справедливий суд.
З аналізу правових норм, які належить застосувати до спірних правовідносин, можна дійти висновку, що закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 11 частини 1 статті 39 Закону №1404-VIII можливе лише за умови виконання послідовності вказаних виконавчих дій, а саме:
- накладення на боржника штрафу і перевірка стану виконання рішення (у разі невиконання вимог державного виконавця без поважних причин);
- накладення штрафу в подвійному розмірі (у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин);
- звернення до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.
Якщо після вжиття державним виконавцем усіх заходів примусового виконання рішення боржник відмовляється виконувати рішення немайнового характеру, а виконати його без участі боржника неможливо, державний виконавець звертається до правоохоронних органів із повідомленням про злочин, після чого закінчує виконавче провадження.
Водночас, суд зазначає, що невиконання боржником рішення після накладення на нього штрафу не може свідчити про вжиття заходів примусового виконання рішення і не свідчить про неможливість його виконання.
Верховний Суд у постанові від 18.06.2019 у справі №826/14580/16 сформулював правову позицію, відповідно до якої накладення на боржника повторного штрафу і звернення до правоохоронних органів із поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності є лише заходами з метою притягнення до відповідальності боржника за невиконання без поважних причин виконавчого документа.
Згідно з цією позицією, накладення штрафів і внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам не є достатніми заходами виконання рішення суду, якщо при цьому відсутні докази, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання. Тому звернення з таким повідомленням до правоохоронних органів не є підставою для висновку про те, що державним виконавцем ужито всіх можливих заходів для виконання рішення суду та встановлено неможливість його виконання.
Таким чином, направлення повідомлення про притягнення до кримінальної відповідальності боржника не є останньою дією після вчинення державним виконавцем усіх можливих дій із виконання рішення суду, після якої державний виконавець повинен винести постанову про закінчення виконавчого провадження, а свідчить лише про вжиття ним передбачених Законом заходів щодо повідомлення уповноважених органів про невиконання обов`язкового рішення суду.
Отже, розглядаючи позов про законність дій державного виконавця, суд має враховувати, що Законом України «Про виконавче провадження» на виконавця покладено функції із забезпечення виконання обов`язкового рішення суду, на виконання якого останній має вжити усі передбачені Законом заходи в межах встановлених повноважень.
Крім того, за наслідками прийняття оскаржуваної постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження рішення суду на момент її винесення залишилось невиконаним, що суперечить основним завданням виконавчого провадження.
Самі по собі вчинені державним виконавцем виконавчі дії (перевірка виконання судового рішення, винесення постанов про накладення на боржника штрафу і надіслання подання про вчинення злочину) не є належними і достатніми заходами виконання судового рішення. Відтак, постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження винесена передчасно й за відсутності доказів, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27.03.2019 у справі №750/9782/16-а, від 07.08.2019 у справі №378/1033/17, від 04.09.2019 у справі №286/1810/17, від 07.10.2020 у справі №461/6978/19, від 25.11.2020 у справі № 554/10283/18, від 13.12.2021 у справі №520/6495/2020, від 08.12.2022 у справі № 457/359/21, від 02.11.2023 у справі №580/4398/22.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження №79065235 від 14.04.2026.
Частиною 1 статті 73 КАС України встановлено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно із частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (ч. 2 ст. 77 КАС України).
Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
В підтвердження судових витрат у справі позивачем подано квитанцію №0566-7446-3505-9178 від 05.05.2026 про сплату судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 1064,96 грн (а.с.37).
Зважаючи на задоволення позову, позивачу належить відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1064,96 грн, судових витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви до суду.
Керуючись статтею 129-1 Конституції України, статями 268-272, 287, Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

УХВАЛИВ:
позов задовольнити повністю. 
Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Герелевич Олесі Миколаївни від 14.04.2026 про закінчення виконавчого провадження №79065235.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (код ЄДРПОУ - 43316386, вул. Галицька, 45, м. Івано-Франківськ, 76018) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 1064 (одна тисяча шістдесят чотири гривні) 96 копійок.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів, з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ;
відповідач: Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, адреса: вул. Галицька, 45, м. Івано-Франківськ, 76019, код ЄДРПОУ – 43316386.

Суддя  /підпис/  Скільський І.І. 

Рішення суду складене в повному обсязі 02.06.2026 р.