2/130/625/2026
130/3919/25
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" травня 2026 р.   м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області 
в складі судді Костянтина Шепеля,
із секретарем судового засідання Раїсою Буга,
за участю представника позивача Сергія Смірнова,
представника відповідача Мар`яни Остапенко,
відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні залі № 1 Жмеринського міськрайонного суду справу за позовом адвоката Смірнова Сергія Михайловича в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, військової частини НОМЕР_1 , про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, -
приходить до такого/ 

Позиція позивача
Представник позивача 18 грудня 2025 року звертається до суду з цим позовом та просить стягнути з відповідачки безпідставно отримані грошові кошти в розмірі 515997,33 грн та документально підтверджені судові витрати.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивачка являється матір`ю зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_4 , і відповідно до пункту 6 «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти» має право на отримання частини грошового його забезпечення. Однак в свідоцтві про його народження вона записана по прізвищу « ОСОБА_5 » і тому, коли звернулась до ТЦК, то їй пояснили, що потрібно встановлювати цей факт в судовому порядку. Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 24 липня 2025 року, яке набуло законної сили 26 серпня 2025 року встановлено факт, що ОСОБА_2 дійсно являється матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідачка, достовірно знаючи, що у її чоловіка є жива матір, безпідставно подала заяву на отримання 50% грошового забезпечення зниклого безвісти та отримувала його в такому розмірі впродовж 9 місяців - з січня по вересень 2025 року на загальну суму 1031994,67 грн. При цьому вона мала право лише на 25 відсотків грошового забезпечення старшого сержанта ОСОБА_4 , а інші 25 відсотків належали його матері. Відповідачка протиправно скористалась тією ситуацією, що у позивачки були невідповідності з документами та отримувала і ті кошти, які мали б бути виплачені позивачці. Позивачка намагалась вирішити це питання в досудовому порядку, зверталась до відповідачки з усними проханнями та з письмовою вимогою про повернення частини отриманих нею коштів, однак відповідачка проігнорувала її звернення та добровільно кошти повертати не бажає, а тому вона змушена звернутись з даним позовом до суду, який просить задовольнити повністю.
На підтвердження позовних вимог надає копії таких документів: листа ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповіді військової частини, свідоцтва про народження, свідоцтва про розірвання шлюбу, рішення Жмеринського міськрайонного суду від 24 липня 2025 року та досудову пропозицію.
В судовому засіданні представник позивача адвокат Смірнов С.М. позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити з викладених в позові підстав. Пояснює, що відповідно до пункту 6 «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти» виплата грошового забезпечення здійснюється: особам, визначеним в особистому розпорядженні на випадок полону, відповідно до зазначеного розміру частки у відсотках після здійснення встановлених законом відрахувань. У разі відсутності в особистому розпорядженні на випадок полону стовідсоткового розподілу грошового забезпечення нерозподілена частка грошового забезпечення зберігається за військовослужбовцями; у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону - рівними частками в загальній сумі 50 відсотків грошового забезпечення (після здійснення встановлених законом відрахувань) - дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовців аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови, що ці права не були поновлені). На момент зникнення сина позивачки з заявою про отримання частини грошового забезпечення звернулась відповідачка. Позивачка також звернулась та виявилось, що на той час не було можливості підтвердити родинні стосунки, оскільки в свідоцтві про народження вона записана як « ОСОБА_5 ». Вважає, що оскільки відповідачка знала, що у її чоловіка є мати, то вона діяла недобросовісно, оскільки в заяві не вказала, що у військовослужбовця є мати, яка претендує на 25 відсотків виплати, а не на 50%, які вона отримувала до вересня 2025 року. Тому вважає, що відповідачкою порушено принцип добросовісності, і просить стягнути з неї половину отриманих нею коштів в розмірі 515997,33 грн. Позов просить задовольнити в повному обсязі.

Позиція відповідача
У своєму відзиві проти позову представник відповідача ОСОБА_6 вказує, що ОСОБА_3 в листопаді 2024 року отримала сповіщення, згідно з яким її чоловік ОСОБА_4 26 листопада 2024 року зник безвісти під час виконання бойового завдання. Подала заяву та документи на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 , за результатами якої їй було здійснено нарахування та відповідні виплати у визначеному законодавством розмірі. Відповідач самостійно не могла визначати, який саме розмір грошового забезпечення вона буде отримувати, оскільки виплати здійснювались військовою частиною на підставі законодавства та наказу командира військової частини. До позову не долучено доказів, згідно з якими позивачка зверталась до військової частини та отримала відмову, не надала жодних доказів на підтвердження позовних вимог щодо того, що мала право на отримання коштів, і підтвердила його відповідними документами, тому оскільки позовні вимоги грунтуються лише на особистих припущеннях позивача, в задоволення позову просить відмовити. 
На підтвердження свого відзиву представник відповідача надає копії таких документів: паспорта, свідоцтва про шлюб, витягу з ЄРДР, сповіщення, виписки по картковому рахунку. 
В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_3 пояснює, що в листопаді 2024 року вона отримала сповіщення про зникнення безвісти її чоловіка – військовослужбовця ОСОБА_4 .. Після чого вона звернулась до ТЦК, де написала заяву, подала документи та почала отримувати кошти. Потім виплата коштів припинилась, вона звернулась до ТЦК, де їй роз`яснили, що кошти будуть ділитись на неї та батьків, вона повідомила, що у її чоловіка є мати, батько проживає в росії. Вони з позивачкою разом пішли до ТЦК і писали заяви, у неї заяву прийняли, а у ОСОБА_2 не прийняли через не те прізвище в свідоцтві про народження. Їй працівник ТЦК повідомила, що кошти будуть «висіти». Визнає, що мати має право на отримання виплат, однак позов не визнає. Так як їй пояснили в ТЦК, що частка матері буде чекати, вона отримувала кошти, бо їй їх нараховували і не згодна їх повертати. 
Представник відповідача ОСОБА_6 проти позовної заяви заперечує. Пояснює, що вони не оспорюють, що відповідачка отримувала 50 відсотків грошового забезпечення, однак ТЦК та військова частина самостійно визначають кому і скільки виплачувати коштів. Від відповідачки це не залежало. Відповідачка в порядку закону звернулась до ТЦК з заявою і отримувала кошти. Підстави для задоволення позову відсутні. Вини відповідачки у невиплаті грошового забезпечення позивачці немає, доказів на підтвердження позовних вимог не надано, позов є необгрунтованим, тому просить в його задоволенні відмовити.

Позиція третьої особи
Командир військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 надіслав до суду письмові пояснення, у яких вказав, що виплата грошового забезпечення здійснювалась відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України №884 від 30 листопада 2016 року «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти». На момент здійснення виплат у матері ОСОБА_4 – ОСОБА_2 не було належного юридичного підтвердження її статусу матері, оскільки у свідоцтві про народження військовослужбовця зазначено різні прізвища батьків, а факт родинних відносин був встановлений рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області 24 липня 2025 року у справі №130/1691/25, яке набуло законної сили 26 серпня 2025 року. Таким чином, до моменту набрання рішенням законної сили військова частина діяла на підставі наявних документів і здійснювала виплату грошового забезпечення дружині військовослужбовця ОСОБА_3 на законних підставах, відповідно до пункту 6 Порядку (а.с.80).

Процесуальні рішення по справі, заяви та клопотання
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа надійшла в провадження судді 18 грудня 2025 року (а.с.28).
Ухвалою від 26 грудня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, підготовче судове засідання призначено на 18 лютого 2026 року (а.с.31).
Відзив на позовну заяву надійшов до суду 11 лютого 2026 року (а.с.34-43).
Ухвалою суду від 18 лютого 2026 року залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, військову частину НОМЕР_1 та відкладено підготовче судове засідання (а.с.1).
Заява про долучення доказів від представника позивача ОСОБА_8 надійшла до суду 4 березня 2026 року (а.с.66).
Ухвалою суду від 19 березня 2026 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду на 22 квітня 2026 року (а.с.77).
Письмові пояснення від представника третьої особи надійшли до суду 13 квітня 2026 року (а.с.80).
Згідно з довідкою секретаря судового засідання справу 22 квітня 2026 року знято з розгляду за заявою представника відповідача (а.с.84).

Встановлені судом обставини та зміст спірних правовідносин 
Судом встановлено, що відповідно до копії паспорта ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована по АДРЕСА_1 (а.с. 5). 
ІНФОРМАЦІЯ_4 5 березня 2025 року надіслав ОСОБА_2 повідомлення, що на підставі сповіщення військової частини НОМЕР_1 від 27 листопада 2024 року №395 старший сержант ОСОБА_4 зник безвісти 26 листопада 2024 року під час виконання обов`язків військової служби та завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, поблизу населеного пункту Петрівка Покровського району Донецької області, про що повідомлено його дружину ОСОБА_3 (а.с.6).
Згідно з копією свідоцтва про народження, ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , батько ОСОБА_9 , мати ОСОБА_10 (а.с.7).
Згідно з копією свідоцтва про народження, ОСОБА_11 народилась ІНФОРМАЦІЯ_6 , батько ОСОБА_12 , мати ОСОБА_13 (а.с.8).
Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу 2 вересня 1993 року шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_2 було розірвано (а.с.9).
Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 24 липня 2025 року, яке набуло законної сили 26 серпня 2025 року, встановлено факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дійсно являється рідною матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10-11).
На запит адвоката військова частина НОМЕР_1 надала інформацію та документи стосовно грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_4 (а.с.12-13).
Відповідно до довідок про нарахування та отримання грошового забезпечення за період з вересня по грудень 2024 року старшому сержанту ОСОБА_4 до виплати нараховано 319649,62 грн, за період з січня по жовтень 2025 року нараховано до виплати 1043391,79 грн (а.с.14-15).
ОСОБА_14 зверталась до ОСОБА_3 з досудовою вимогою, у якій пропонувала добровільно повернути їй грошові кошти, 25 відсотків грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_4 у розмірі 515997,33 грн (а.с.16-17).
Відповідно до копії паспорта серії НОМЕР_2 та витягу з реєстру територіальної громади ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрована по АДРЕСА_2 (а.с.44-45).
Згідно з копією свідоцтва про шлюб, ОСОБА_4 30 травня 2023 року зареєстрував шлюб із ОСОБА_3 (а.с.46).
Відповідно до витягу з ЄРДР за заявою ОСОБА_3 2 грудня 2024 року зареєстровано кримінальне провадження №12024020130000532 за частиною першою статті 115 Кримінального кодексу України (а.с.47).
ОСОБА_3 в листопаді 2024 року отримала сповіщення з ІНФОРМАЦІЯ_2 про те, що її чоловік старший сержант ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 зник безвісти 26 листопада 2024 року під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Петрівка Покровського району Донецької області (а.с.48).
Відповідно до виписки по картковому рахунку ОСОБА_3 з 17 січня 2025 року отримувала безготівкове зарахування на рахунок зарплати грошове забезпечення А2980 (а.с.49-52)
Оцінюючи вищеперераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає ці докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Надані докази прийняті судом до уваги, підстав для їх відхилення, не вбачається. 

Юридична кваліфікація встановлених обставин
Відповідно до статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Представник позивача ОСОБА_8 у позові посилається на статтю 3 Цивільного кодексу України, відповідно до пункту 6 якої загальними засадами цивільного законодавства є: справедливість, добросовісність та розумність.
В судовому засіданні пояснює, що відповідачка знаючи, що в її зниклого безвісти чоловіка є мати, отримувала грошове забезпечення у розмірі 50 відсотків, 25 з яких повинні були виплачуватись позивачці, однак добровільно ці кошти повернути відмовляється. А отже діяла не добросовісно, що не відповідає загальним засадам цивільного судочинства.
Відповідачка ж заперечує свою недобросовісність та пояснює, що вона разом з позивачкою ходила до ТЦК, де вони разом писали заяви, у неї заяву прийняли, а у ОСОБА_2 ні, через розбіжність прізвищ у свідоцтві про народження. Пояснює, що її вини у цьому немає, і не бажає повертати кошти, оскільки вважає, що цілком законно їх отримала. Хоча і визнає, що мала б отримувати лише 25%, а не 50, однак їх так нараховувала та виплачувала військова частина.
Як зазначає у своєму поясненні командир військової частини НОМЕР_1 , виплати здійснювалась відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України №884 від 30 листопада 2016 року «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти» (далі Порядок №884).
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, що встановлюють єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантують військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулюють відносини у цій галузі, визначає Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ).
За приписами частини шостої статті 9 Закону №2011-XII за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.
Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.
Відповідно до абзацу 1 частини четвертої статті 9 Закону №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Абзацом 2 частини четвертої статті 9 Закону №2011-XII передбачено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затверджений наказом Міністра оборони України від 7 червня 2018 року №260, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за №745/32197 (далі - Порядок №260).
У пункті 3 розділу ХХХ Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення військовослужбовцям, захопленим у полон або заручниками (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно), а також інтернованим в нейтральних державах або безвісно відсутнім, виплачується відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року №884, військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець.
Так, Порядком №884 визначається механізм виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, сім`ям військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Держспецтрансслужби та Держспецзв`язку, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх.
У цьому Порядку під терміном "безвісно відсутній військовослужбовець" слід розуміти зниклого безвісти під час захисту Вітчизни військовослужбовця, щодо якого понад 15 днів відсутні відомості про місце його перебування, крім відомостей про самовільне залишення військової частини або місця служби (пункт 2 Порядку №884).
Пунктом 1 Порядку №884, визначено механізм виплати грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями, Служби зовнішньої розвідки, розвідувального органу Міноборони, розвідувального органу Адміністрації Держприкордонслужби, Держспецзв`язку, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти (далі - військовослужбовці), особі (особам), визначеній (визначеним) військовослужбовцем в особистому розпорядженні, складеному на випадок захоплення в полон або заручником, інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, про виплату грошового забезпечення особі (особам) за його вибором із зазначенням розмірів часток таких осіб у відсотках (далі - особисте розпорядження на випадок полону), та особам, зазначеним в абзацах четвертому і п`ятому пункту 6 статті 9 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” (далі - визначені особи).
Згідно із пунктами 3, 4 Порядку №884, за військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).
Пунктом 5 Порядку №884 передбачено, що командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає протягом 15 днів подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі. У рішенні про відмову у виплаті грошового забезпечення обов`язково зазначаються підстави для такої відмови.
Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) приймає рішення про відмову у виплаті у разі: подання заяви особами, що не зазначені в пункті 7 цього Порядку; подання не в повному обсязі документів, зазначених у пункті 4 цього Порядку; подання заяви з порушенням строків, визначених абзацами шостим і сьомим пункту 6 цього Порядку; з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, самовільного залишення військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирування.
Відповідно до пункту 6 Порядку Виплата грошового забезпечення здійснюється: особам, визначеним в особистому розпорядженні на випадок полону, відповідно до зазначеного розміру частки у відсотках після здійснення встановлених законом відрахувань. У разі відсутності в особистому розпорядженні на випадок полону стовідсоткового розподілу грошового забезпечення нерозподілена частка грошового забезпечення зберігається за військовослужбовцями; у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону - рівними частками в загальній сумі 50 відсотків грошового забезпечення (після здійснення встановлених законом відрахувань) - дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовців аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови, що ці права не були поновлені); у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці третьому цього пункту, - рівними частками, в загальній сумі 20 відсотків грошового забезпечення (після здійснення встановлених законом відрахувань), - повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законними представниками яких є військовослужбовці. У разі неподання визначеними особами заяв про виплату належне не виплачене грошове забезпечення визначеним особам та військовослужбовцям: виплачується військовослужбовцям з дня звільнення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах; включається до складу спадщини з дати складення актового запису про смерть.
Так, представник позивача в судовому засіданні пояснює, що позивачці усно повідомлено, що її документи не відповідають вимогам Порядку №884 і рекомендовано їх впорядкувати, однак доказів того, що позивачка зверталась до військової частини з письмовою заявою про виплату частини грошового забезпечення і їй було відмовлено, суду не надано.
Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Так, під час розгляду справи суду не надано доказів, що відповідачка безпідставно набула 25 % виплаченого їй військовою частиною грошового забезпечення, оскільки вона діяла відповідно до законодавства та на підставі Постанови Кабінету Міністрів України №884 від 30 листопада 2016 року «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти», подала заяву та отримувала призначені їй до виплати кошти, так як інші особи до військової частини з заявами не звертались.
Відповідно до позиції Верховного суду, викладеній у постанові від 22 березня 2023 року у справі №509/5080/18, для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити - які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України).
Цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 Цивільного процесуального кодексу України).
Однак, в даному випадку судом не установлено, що саме відповідачка порушила право позивачки на отримання частини грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця. Та обставина, що позивачка не змогла вчасно подати документи, необхідні для призначення та отримання грошового забезпечення, не є виною відповідачки.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20 (провадження № 61-3438сво21) зазначено, що: «предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу».
Визначення предмета та підстав спору є правом позивача, у той час як встановлення обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. У такий спосіб здійснюється "право на суд", яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом (рішення у справі "Кутіч проти Хорватії", заява № 48778/99).
Тому, зважаючи на вказані норми законів та відсутність вини відповідача у неотриманні позивачкою грошового забезпечення до вересня 2025 року суд вважає, що у стягненні з відповідача коштів на користь позивача, слід відмовити. 

Висновки суду
Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до статті 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд доходить висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Розподіл судових витрат
За змістом частини першої, частини другої, пункту 1 частини третьої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частин першої та другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Представник відповідача Остапенко М.В. у відзиві на позовну заяву вказувала, що докази всіх понесених судових витрат будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення, то на даний час суд не вирішує питання про розподіл судових витрат.
Керуючись статтями 3, 4, 5, 16, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 259, 263, 264, 265, 268, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд –

у х в а л и в : 

В позові адвоката Смірнова Сергія Михайловича в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, військової частини НОМЕР_1 , про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів – відмовити. 
На рішення може бути подана апеляція до Вінницького апеляційного суду на протязі тридцяти днів з дня його проголошення.

Ім`я (найменування) учасників справи
Позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 .
Представник позивача - адвокат Смірнов Сергій Михайлович, діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №808 від 21 липня 2011 року.
Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована по АДРЕСА_2 .
Представник відповідача – адвокат Остапенко Мар`яна Василівна, адреса робочого місця вул. Центральна12, м. Жмеринка Вінницької області, діє на підставі ордеру серії АВ №1267419 від 6 лютого 2026 року.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - військова частина НОМЕР_1 . 

Суддя Костянтин ШЕПЕЛЬ