Справа № 202/3141/26
Провадження № 2/202/3725/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2026 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпра у складі судді Михальченко А.О., 
секретар судового засідання Пономаренко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні 
у порядку загального позовного провадження
цивільну справу № 202/3141/26 

за позовом 

ОСОБА_1 
ОСОБА_2 

до 

Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про відшкодування моральної шкоди, 
завданої смертю від нещасного випадку на виробництві

за участю:
позивача ОСОБА_1 
представника позивача – адвоката Ольховик-Красільнікової Л.П.
представника відповідача – Губорєвої Я.А. (в режимі ВКЗ)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

07.04.2026 через підсистему «Електронний суд» ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Ольховик-Красільнікова Л.П., звернулися до суду з позовом до акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю від нещасного випадку на виробництві.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач-1 ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_3 , а позивач-2 ОСОБА_2 – його донькою. Крім того, у шлюбі позивача-1 та ОСОБА_3 народився малолітній син ОСОБА_4 .
ОСОБА_3 працював начальником району контактної мережі структурного підрозділу «Дистанція електропостачання Нижньодніпровськ-Вузол» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця». 
ІНФОРМАЦІЯ_1 під час усунення пошкодження контактної мережі залізничної станції Нижньодніпровськ-Вузол, спричиненого внаслідок влучання ворожих БПЛА по тяговій підстанції та будівлі району контактної мережі Нижньодніпровськ-Вузол, внаслідок нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, ОСОБА_3 помер. Смерть настала внаслідок впливу електричного струму на виробництві.
Позивачі посилаються на акт розслідування (спеціального) нещасного випадку, складений 09 грудня 2025 року комісією, утвореною наказом Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області від 13.08.2025 № 2248/ПС, та затверджений 11.12.2025, яким нещасний випадок визнано пов`язаним з виробництвом. Причиною нещасного випадку визначено недодержання потерпілим вимог законодавства про охорону праці під час виконання робіт підвищеної небезпеки (порушення п. 1.5, 3.2.1, 3.2.4 Інструкції з охорони праці № 126 «Для начальника району контактної мережі»). Водночас зазначеним актом установлено порушення вимог законодавства з охорони праці й з боку інших посадових осіб структурного підрозділу – начальника дистанції, головного інженера та заступника начальника дистанції.
Позивачі наголошують, що актом не встановлено умисних дій загиблого, а також що загиблий не перебував у стані алкогольного, токсичного чи наркотичного сп`яніння. Допущена потерпілим необережність та порушення вимог законодавства про охорону праці, на думку позивачів, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову, а підлягає врахуванню лише при визначенні розміру моральної шкоди (з посиланням на постанови Верховного Суду від 05.10.2022 у справі № 174/181/20 та від 18.01.2023 у справі № 206/3460/21). Вину роботодавця позивачі вбачають у відсутності належного контролю за дотриманням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці (ч. 1 ст. 160 КЗпП України).
Позивачі зазначають, що внаслідок смерті чоловіка та батька зазнали глибоких душевних страждань: позивач-1 пережила сильний стрес, погіршення самопочуття і здоров`я, втратила матеріальну та емоційну підтримку чоловіка, при цьому самостійно утримує малолітнього сина та повнолітню доньку, яка навчається на 4 курсі денної форми навчання Українського державного університету науки і технологій і не має змоги себе утримувати; позивач-2 у молодому віці залишилася без батьківського піклування, потерпає від безсоння, постійних спогадів про батька та депресивного стану.
Правовими підставами позову позивачі визначають статті 23, 1167, 1168 ЦК України, статті 153, 173, 237-1 КЗпП України, а також відповідну практику Верховного Суду та Європейського суду з прав людини.
Щодо суб`єктного складу позивачі зазначають, що регіональна філія «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» є відокремленим підрозділом без статусу юридичної особи (ст. 95 ЦК України, ст. 64 ГК України) і не може виступати самостійним учасником справи, у зв`язку з чим відповідачем визначено АТ «Українська залізниця».
З огляду на викладене позивачі просять суд стягнути з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 1 000 000,00 грн та на користь ОСОБА_2 500 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю ОСОБА_3 , з утриманням податків і зборів згідно з чинним законодавством, а також здійснити розподіл судових витрат, орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу зазначено в сумі 20 000,00 грн.

08.04.2026 у справі відкрите загальне позовне провадження та відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов.

27.04.2026 через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача – Губорєвої Я.А. надійшов відзив на позов з якого випливає, що Відповідач позовні вимоги не визнав, вважаючи їх необґрунтованими.
Так, Відповідач наголошує, що безпосередньою причиною нещасного випадку стали саме дії самого потерпілого ОСОБА_3 , який, всупереч вимогам Інструкції з охорони праці № 126 (п. 1.5, 3.2.1, 3.2.4) та Правил безпечної експлуатації контактної мережі (НПАОП 60.1-1.02-12), наблизився до провисаючих проводів контактної мережі по 18к колії, взявся за них руками з метою відведення в габарит та, втративши рівновагу, упав на колію, отримавши смертельну електротравму. Відповідач звертає увагу, що раніше потерпілий особисто доповів енергодиспетчеру про нібито вимкнуте положення роз`єднувача «Л», тоді як фактично цей роз`єднувач залишався увімкненим, унаслідок чого пошкоджена контактна мережа перебувала під напругою.
Відповідач посилається на висновок комісії зі спеціального розслідування про те, що причиною нещасного випадку зі смертельним наслідком є недодержання вимог законодавства про охорону праці самим потерпілим, та на встановлені цією комісією конкретні порушення, допущені ОСОБА_3 .
Не заперечуючи правового регулювання відшкодування моральної шкоди (статті 23, 1167, 1168 ЦК України, ст. 237-1 КЗпП України) та відповідної судової практики, відповідач наголошує, що обов`язок відшкодування моральної шкоди покладається лише за наявності протиправної поведінки, причинного зв`язку та вини, і просить, у разі встановлення підстав для задоволення позову, з урахуванням конкретних обставин справи та керуючись принципами розумності, справедливості й співмірності, зменшити розмір моральної шкоди.
Відповідач також зазначає, що за наслідками смертельного травмування працівника його родині сплачено витрати, зумовлені нещасним випадком, у розмірі 34 428,00 грн, а у разі смерті працівника внаслідок нещасного випадку на виробництві відповідні виплати сім`ї загиблого здійснює Пенсійний фонд України. Окремо відповідач звертає увагу на стратегічне значення АТ «Укрзалізниця» для економіки та обороноздатності держави в умовах воєнного стану, систематичні обстріли залізничної інфраструктури та обмежені фінансові можливості компанії.
Щодо вимоги про відшкодування витрат на правничу допомогу відповідач вважає заявлений розмір 20 000,00 грн завищеним та необґрунтованим, посилаючись на критерії реальності й розумності таких витрат, практику Верховного Суду та ЄСПЛ, а також на ненадання представником позивачів детального опису наданих послуг. У зв`язку з цим відповідач просить, виходячи з принципів співмірності, реальності та розумності, зменшити суму витрат на професійну правничу допомогу до 1 грн.
З наведених підстав відповідач просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити, а в разі їх задоволення – зменшити розмір моральної шкоди та зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 1 грн.

30.05.2026 підготовче провадження по справі закрито та справа призначена до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала повністю та додатково пояснила, що її загиблий чоловік все життя працював в АТ «Українська залізниця», був дуже досвідченим співробітником та до роботи завжди ставився відповідально. Загибель чоловіка стала великим горем для неї та дітей. Вони усі тяжко переживають втрату близької та коханої людини. Уклад їх життя кардинально змінився, як і емоційний стан. Ніякі гроші не можуть компенсувати смерть чоловіка та батька, однак відшкодування моральної шкоди є їх правом і саме тому ними було прийняте рішення звернутися до суду. Розмір моральної шкоди визначено з урахуванням глибини страждань, а також того, що смерть чоловіка та батька назавжди залишала слід у їх житті.
Представник позивачів також підтримала доводи позовної заяви, просила позов задовольнити та вказала на те, що нещасний випадок стався не тільки з вини ОСОБА_3 , а і інших співробітників, а в цілому з вини роботодавця. 
Представник відповідача ОСОБА_5 у судовому засіданні просила у задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у відзиві.

Заслухавши учасників судового засідання, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_3 , що підтверджено копією свідоцтва про одруження НОМЕР_1 від 28.07.2001.
ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_3 , що підтверджено копією свідоцтва про народження НОМЕР_2 від 20.12.2005.
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 також є батьками малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджено копією свідоцтва про народження НОМЕР_3 від 29.01.2013. 
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер (загинув) у віці 45 років, про що складено відповідний актовий запис №3047 від 09.08.2025 Соборним ВДРАЦС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
Судом досліджено довідку про причину смерті (до форми № 106/о) № 2833, видану 09 серпня 2025 року лікарем ОСОБА_6 , відповідно до якої смерть ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , настала ІНФОРМАЦІЯ_1 ; причина смерті – вплив електричного струму, спричинений дією іншого уточненого джерела електричного струму на виробництві.
Починаючи з 1996 року і по день смерті ОСОБА_3 працював у РФ «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця». На момент смерті займав посаду начальника району контактної мережі структурного підрозділу «Дистанція електропостачання Нижньодніпровськ-Вузол», що визнається учасниками справи у заявах по суті справи та додатково підтверджується актом розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку, що стався 07.08.2025 (форма Н-1/П від 09.12.2025).
Судом досліджено акт проведення спеціального розслідування нещасного випадку, гострого професійного захворювання (отруєння), аварії за формою Н-1/П, що стався 07 серпня 2025 року о 08 годині 30 хвилин у регіональній філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця», складений 09 грудня 2025 року та затверджений 11 грудня 2025 року тимчасово виконуючим обов`язки начальника Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці Бланком С. В.
Спеціальне розслідування проведено комісією, утвореною наказом Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області від 13 серпня 2025 року № 2248/ПС, під головуванням головного державного інспектора Олійника В. В., за участю представників Пенсійного фонду України, АТ «Укрзалізниця», Ради профспілки на Придніпровській залізниці, інженера з охорони праці та представників первинної профспілкової організації структурного підрозділу, а також за участю дружини потерпілого ОСОБА_1 . Строк роботи комісії продовжувався наказом від 03 вересня 2025 року № 2488/ПС у зв`язку з неотриманням матеріалів від органів досудового розслідування та висновку закладу охорони здоров`я про причину смерті. Кількість потерпілих – 1 особа, з них 1 із смертельним наслідком.
Актом встановлено, що потерпілий ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , обіймав посаду начальника району контактної мережі структурного підрозділу «Дистанція електропостачання Нижньодніпровськ-Вузол», стаж роботи на підприємстві - 29 років, пройшов навчання та перевірку знань з охорони праці (перевірка знань - 20 червня 2025 року), повторний інструктаж 04 серпня 2025 року, позаплановий - 05 серпня 2025 року, періодичний медичний огляд - 23 травня 2025 року. На утриманні потерпілого перебували син ОСОБА_4 , 2013 року народження (учень), та донька ОСОБА_2 , 2005 року народження (студентка).
Розділом 5 акта вид події визначено як ураження електричним струмом. Основною причиною нещасного випадку зазначено недодержання вимог законодавства про охорону праці під час виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатації устаткування підвищеної небезпеки, на які видано дозвіл Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці № ДЗ-5046/Ц/1-23, дійсний до 28 листопада 2028 року, а саме порушення Правил безпечної експлуатації контактної мережі та пристроїв електропостачання автоблокування залізниць (НПАОП 60.1-1.02-12). Супутніми причинами визначено невиконання посадових обов`язків та невиконання вимог інструкцій з охорони праці.
У розділі 8 акта зазначено осіб, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці, а саме: ОСОБА_3 - начальника району контактної мережі, який порушив пункти 1.5, 3.2.1, 3.2.4 Інструкції з охорони праці № 126 «Для начальника району контактної мережі» (затвердженої наказом від 18 квітня 2025 року № 138) та пункти 1.2 розділу VIII, 12.1 розділу XII НПАОП 60.1-1.02-12; ОСОБА_7 - начальника структурного підрозділу «Дистанція електропостачання Нижньодніпровськ-Вузол», який порушив пункт 12.1 розділу XII НПАОП 60.1-1.02-12 та пункт 5.20.8 посадової інструкції начальника дистанції; ОСОБА_8 - головного інженера структурного підрозділу, який порушив пункт 12.1 розділу XII НПАОП 60.1-1.02-12 та пункт 5.44 посадової інструкції головного інженера; ОСОБА_9 - заступника начальника дистанції, який порушив пункт 12.1 розділу XII НПАОП 60.1-1.02-12 та пункт 5.4 посадової інструкції заступника начальника дистанції.
Згідно з висновком комісії (розділ 7 акта), відповідно до підпунктів 1, 2, 19 пункту 52 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 року № 337, нещасний випадок визнано пов`язаним з виробництвом; рішення про це прийнято комісією одноголосно (пункт 34 Порядку). Актом також передбачено заходи щодо запобігання подібним випадкам, у тому числі звернення до Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці щодо розгляду питання про анулювання дозволу № ДЗ-5046/Ц/1-23. Жодних відомостей про перебування потерпілого у стані алкогольного, токсичного чи наркотичного сп`яніння актом не встановлено; умисних дій потерпілого комісією не виявлено.
Таким чином, судом встановлено, що смерть ОСОБА_3 є нещасним випадком на виробництві, і була наслідком порушення не лише самим загиблим вимог законодавства про охорону праці, а й трьома посадовими особами роботодавця (начальник дистанції, головний інженер, заступник начальника дистанції).
Звернувшись з позовом до АТ «Укрзалізниця» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка та батька, позивачі зазначали про те, що через загибель їх чоловіка та батька вони зазнали сильних душевних страждань, що негативно відобразилося на їх емоційному стані та призвело до необхідності докладати зусиль для зміни звичного для них способу життя та відновити попередній стан неможливо, оскільки загибель рідної людини є невідворотною подією.

Статтею 29 Конституції України закріплює, що кожна людина має невід`ємне право на життя. Обов`язок держави - захищати життя людини.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.
У відповідності до приписів ст.ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.
Згідно з положеннями ст. 55 Конституції України та чинного законодавства фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів.
За змістом ч. ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.
Пункт 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України регламентує, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
За змістом до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Частиною 2 ст. 1193 ЦК України закріплено, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.
Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
У відзиві на позовну заяву, представник АТ «Укрзалізниця» - Губорєва Я.А., не визнаючи позовні вимоги, посилалась на ту обставину, що смерть ОСОБА_3 настала внаслідок саме дій самого потерпілого ОСОБА_3 , який, всупереч вимогам Інструкції з охорони праці № 126 (п. 1.5, 3.2.1, 3.2.4) та Правил безпечної експлуатації контактної мережі (НПАОП 60.1-1.02-12) наблизився до провисаючих проводів контактної мережі по 18к колії, взявся за них руками з метою відведення в габарит та, втративши рівновагу, упав на колію, отримавши смертельну електротравму. Однак, суд не у повній мірі погоджується з вказаним твердженням представника Відповідача, оскільки як встановлено судом загибель ОСОБА_3 була наслідком порушення не лише самим загиблим вимог законодавства про охорону праці, а й трьома іншими посадовими особами роботодавця (начальник дистанції, головний інженер, заступник начальника дистанції).
Верховний Суд у Постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 450/4163/18 зазначив, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. У той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності в частині відшкодування моральної шкоди власника джерела підвищеної небезпеки, як вина потерпілого.
З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що порушення ОСОБА_3 вимог законодавства про охорону праці не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати його дружині та доньці моральну шкоду.
Крім того суд вважає, що під час розгляду справи не було доведено належними доказами, що нещасний випадок трапився внаслідок умислу потерпілого ОСОБА_3 , оскільки під умислом слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому така особа повинна розуміти значення своїх дій та керувати ними.
Судом також встановлено, що загиблий ОСОБА_3 не перебував у стані алкогольного, токсичного чи наркотичного сп`яніння, але допустив порушення вимог законодавства про охорону праці разом з іншими співробітниками. При цьому суд проаналізував фактичні обставини, за яких стався нещасний випадок, та дійшов висновку, що в діях ОСОБА_3 відсутня груба необережність або вина, яка сприяла виникненню або збільшенню шкоди, а тому суд не враховує положення ч. 2 ст. 1193 ЦК України, яка передбачає, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Смерть чоловіка та батька беззаперечно для позивачів є незворотною втратою, що спричиняло, спричиняє і буде спричиняти їм довготривалі страждання, а при визначенні розміру моральної шкоди, на думку суду, слід врахувати той факт, що життя людини є найвищою соціальною цінністю, та прийняти до уваги те, що позивачі втратили найріднішу людину – чоловіка та батька, зазнали тяжких моральних страждань, які носять триваючий характер, зазнали істотних змін у сімейному житті і все це в умовах збройної агресії РФ проти України, що у свою чергу ще більше вплинуло на їх емоційний стан. 
Вирішуючи питання про розмір моральної шкоди суд враховує, що рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
Позивач ОСОБА_1 оцінює моральну шкоду, заподіяну їй в наслідок загибелі чоловіка у 1 000 000,00 грн, а позивач ОСОБА_10 у 500 000,00 грн, які просять стягнути з АТ «Українська залізниця», оскільки регіональна філія «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» є відокремленим підрозділом без статусу юридичної особи (ст. 95 ЦК України, ст. 64 ГК України) і не може виступати самостійним учасником справи, у зв`язку з чим відповідачем визначено АТ «Українська залізниця».
Суд погоджується з тим, що саме АТ «Українська залізниця» є належним відповідачем.
У цій справі визначаючи розмір завданої моральної шкоди суд виходить із того, що на цей час не існує якогось сталого алгоритму визначення розміру моральної шкоди, але виходячи з тривалості страждань і переживань позивачів, оцінивши усі чинники завданої моральної шкоди, виходячи із морально-правових імперативів справедливості, розумності й добросовісності суд доходить висновку, що з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 слід стягнути 500 000 грн 00 коп. у якості відшкодування моральної шкоди, а на користь ОСОБА_2 300 000 грн 00 коп. 
Суд вважає, що така грошова компенсація є адекватною дійсним моральним стражданням ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , дружини та доньки загиблого ОСОБА_3 , оскільки сам факт загибелі чоловіка та батька під час виконання свої трудових обов`язків на підприємстві де він сумлінно працював 29 років, є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань останніх, враховуючи те, що згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Враховуючи викладене суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме про стягнення з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 500 000 грн. 00 коп., а на користь ОСОБА_2 300 000 грн 00 коп моральної шкоди. 

Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.
Відтак, з урахуванням часткового задоволення позову, стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в розмірі 8 000 грн 00 коп.

Приписами ч. 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Представником позивача – адвокатом Ольховик-Красільніковою Л.П., до закінчення судових дебатів, зроблена заява про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу. У зв`язку з чим суд вважає за необхідне встановити позивачу строк у п`ять днів після ухвалення рішення суду для подання суду доказів на підтвердження витрат, які вона сплатила у зв`язку з розглядом справи. Для вирішення питання про розподіл судових витрат призначити судове засідання, у відповідності до п.5 ч.7 ст.265 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.10,12,13, 137, 141, 263-265 ЦПК України, суд 

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (ЄДРПОУ 40075815; 03680, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд.5) на користь ОСОБА_1  ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ; РНОКПП НОМЕР_4 ; АДРЕСА_1 ) моральну шкоду у розмірі 500 000 грн. 00 коп. (п`ятсот тисяч грн. 00 коп.).

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (ЄДРПОУ 40075815; 03680, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд.5) на користь ОСОБА_2  ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ; РНОКПП НОМЕР_5 ; АДРЕСА_1 ) моральну шкоду у розмірі 300 000 грн. 00 коп. (триста тисяч грн. 00 коп.).

В іншій частині позовних вимог – відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (ЄДРПОУ 40075815; 03680, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд.5) на користь держави судовий збір у сумі 8 000 грн 00 коп. (вісім тисяч грн. 99 коп.).

У відповідності до ч.8 ст.141 ЦПК України позивачам подати протягом п`яти днів після ухвалення рішення докази щодо розміру витрат, які вони сплатили у зв`язку з розглядом справи (витрати на правову допомогу).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
У відповідності до абз. 2 ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суддя склала 09.06.2026

Суддя       АНАСТАСІЯ МИХАЛЬЧЕНКО