ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"08" травня 2026 р. справа № 300/4040/25
м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Главач І.А., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці Державної митної служби України про визнання протиправними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (надалі, також – позивачка, ОСОБА_1 ), в інтересах якої діє адвокат Савчук Василь Романович (надалі, також – представник позивачки), звернулася в суд з позовною заявою до Івано-Франківської митниці Державної митної служби України (надалі, також – Івано-Франківська митниця ДМС України) в якій просить:
– визнати протиправним та скасувати рішення Івано-Франківської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів № UA209000/2025/700022/2 від 28.02.2025 року;
– визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209180/2025/000203 від 28.02.2025 року.
Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 , через уповноваженого декларанта – фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 , подала електронну митну декларацію № 25UA209180013907U5 для митного оформлення придбаного позивачкою транспортного засобу. Декларантом було обрано за основу перший (основний) метод визначення митної вартості, на основі якого було визначено митну вартість, подано митну декларацію, а також всі документи, які підтверджують вартість придбаного транспортного засобу. Однак, за результатами розгляду поданої електронної митної декларації та інших, необхідних для митного оформлення документів, Львівська митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товару № UA209000/2025/700022/2 від 28.02.2025 року, в рядку 33 якого як обставину для прийняття такого рішення вказано, що: "За результатами опрацювання документів, наданих для підтвердження заявленої митної вартості товару, митна вартість не може бути визнана з наступних причин: – подані до митного оформлення документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій та третій статті 53 МКУ, не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар; – надані декларантом на запит митного органу документи не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена. Під час здійснення митного контролю було опрацьовано інформацію, що міститься у наданих до митного оформлення товаросупровідних документах. За результатами проведеного опрацювання встановлено наступні розбіжності: – для підтвердження витрат на транспортування митному органу надано: інформація щодо транспортних витрат б/н від 27.02.2025. Відповідно до положень наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 "Про затвердження форми декларації митної вартості та правил її заповнення", для підтвердження витрат на транспортування декларантом надаються наступні документи: рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури, але до митного контролю жодного із перерахованих документів для підтвердження заявлених відомостей щодо вартості перевезення митниці не надано. Таким чином митницею виявлено розбіжності та відсутність належних відомостей в документа, що підтверджують всі складові митної вартості. , Тому, враховуючи зазначені невідповідності, відповідно до статті 53 МК України, декларанту виставлена вимога про надання додаткових документів, на підставі яких митна вартість буде визнана: додаткових документів, для підтвердження заявленої митної вартості товару, а саме: – якщо рахунок сплачено – банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; – за наявності – інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; – якщо здійснювалося страхування, – страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення товару; – транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення товару; – висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями. Неможливо застосувати методи визначення вартості товарів 2а та методу 2б, з причин відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в та методу 2г з причин відсутності в митного органу вартісної основи для розрахунку митної вартості. Застосовано метод 2ґ. Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала МД від 17.02.2025 № UA204080/2025/1421, де митна вартість визнана митним органом на рівні 10100 євро". Крім даного рішення, відповідачем прийнято Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209180/2025/000203, згідно якої відмовлено у митному оформлені товарів з тих самих причин. На думку позивачки, нею під час митного оформлення було надано усі необхідні документи, які чітко ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, що піддавалися обчисленню, які підтверджували заявлену декларантом митну вартість товару, згідно з вимогами Митного кодексу України, а тому, вищезазначені акти відповідача є незаконними, необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню, оскільки порушують норми законодавства щодо їх прийняття. Звертає увагу суду на те, що відповідачем не встановлено тотожності товарів, який підлягав митному оформленню та товару, за яким проведено коригування митної вартості товару, зокрема не встановлено тотожності характеристик та технічного стану. Крім того, вказує на те, що норми законодавства не визначають форми документа, яким можуть підтверджуватися транспортні витрати. З огляду на наведене, вважає, що підстав для коригування митної вартості товару немає. Таким чином, просить позов задовольнити (а.с. 1-36).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.06.2025 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), відповідно до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с. 38-39).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.06.2025 позовну заяву залишено без руху. Встановлено десятиденний строк для усунення недоліків даної позовної заяви шляхом надання до суду уточненої позовної заяви (а.с. 41-42).
27.06.2025 до відділу документального забезпечення – канцелярії Івано-Франківського окружного адміністративного суду від позивачки надійшла заява про усунення недоліків, до якої долучено уточнену позовну заяву в необхідній кількості примірників (а.с. 44-52).
Таким чином, зазначений в ухвалі суду недолік усунутий в повному обсязі.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.07.2025 продовжено розгляд даної адміністративної справи (а.с. 53-54).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.07.2025 замінено відповідача в даній справі з Івано-Франківської митниці на Львівську митницю Державної митної служби України (надалі, також – відповідач, Львівська митниця ДМС України). Розгляд справи розпочато спочатку (а.с. 56-58).
30.07.2025 до Івано-Франківського окружного адміністративного суду через підсистему "Електронний суд" від відповідача надійшов відзив на позовну заяву із викладом заперечень щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову. Так, відповідач зазначає, що під час митного оформлення товару було встановлено, що надані позивачкою документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Відповідач зазначає, що позивачкою не надано належних та достатніх доказів понесення транспортних витрат, оскільки поданий нею до митного оформлення документ не є ні фінансовим ні бухгалтерським документом. Відповідно до частини 3 статті 53 декларанту виставлена вимога про надання додаткових документів, на підставі яких митна вартість буде визнана, зокрема – якщо рахунок сплачено – банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; – за наявності – інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; – якщо здійснювалося страхування, – страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення товару; – висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями. У визначений строк таких документів надано не було, зважаючи на що відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товару. Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала МД від 17.02.2025 № UA204080/2025/1421, де митна вартість визнана митним органом на рівні 10100 євро. Відповідач зазначає, що надання неналежних документів не може вважатися виконанням вимог митниці щодо підтвердження митної вартості товарів. Отже, виходячи з вищенаведеного, митна декларація не могла бути оформлена за основним методом за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, у зв`язку з неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частині 3 статті 53 МК України. Крім того, відповідач зазначає про помилковість методу визначення митної вартості товару, оскільки позивачкою обраний основний метод – за ціною договору (контракту), коли натомість необхідно було застосувати резервний. Відтак, оскільки документів, які належним чином підтверджують розмір понесених позивачкою витрат на транспортування нею не було надано, то відповідач вважає позовні вимоги безпідставними, а рішення про коригування митної вартості та картку відмови такими, що прийняті відповідно до закону та з урахуванням усіх обставин (а.с. 60-116).
Головуючий суддя Главач І.А. по даній адміністративній справі перебував у відпустці з 07.08.2025 по 22.08.2025 згідно наказу від 25.07.2025 № 213-В, що підтверджується довідкою секретаря судового засідання (а.с. 117), у зв`язку з чим строки, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України продовжуються на строк такої відпустки.
Головуючий суддя Главач І.А. по даній адміністративній справі перебував у відпустці з 23.08.2025 по 03.09.2025 згідно наказу від 20.08.2025 № 261-В, що підтверджується довідкою секретаря судового засідання (а.с. 117), у зв`язку з чим строки, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України продовжуються на строк такої відпустки.
Головуючий суддя Главач І.А. по даній адміністративній справі перебував у відпустці з 23.09.2025 по 07.10.2025 згідно наказу від 15.09.2025 № 290-В, що підтверджується довідкою секретаря судового засідання (а.с. 117), у зв`язку з чим строки, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України продовжуються на строк такої відпустки.
Головуючий суддя Главач І.А. по даній адміністративній справі перебував на лікарняному з 30.10.2025 по 07.11.2025, у зв`язку з чим строки, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України продовжуються на строк періоду непрацездатності.
Головуючий суддя Главач І.А. по даній адміністративній справі перебував на лікарняному з 19.01.2026 по 30.01.2026, у зв`язку з чим строки, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України продовжуються на строк періоду непрацездатності.
Головуючий суддя Главач І.А. по даній адміністративній справі перебував у відпустці з 17.03.2026 по 20.03.2026 згідно наказу від 11.03.2026 № 19-В, у зв`язку з чим строки, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України продовжуються на строк такої відпустки.
Суд, розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, встановив наступне.
15.02.2025 ОСОБА_1 придбала у нерезидента – компанії VIP AUTO EXPORT SP Z.O.O. транспортний засіб марки Dacia Duster, дата реєстрації – 02.09.2019, VIN номер – НОМЕР_1 , показник одометра – 26286. Країна виробництва – Франція, машина пошкоджена, пошкоджена турбіна, пошкоджений сажовий фільтр, пошкоджені салон та оббивка сидінь, пошкоджені ліві двері водія. Ціна – 7800,00 євро, ПДВ – 0%, курс євро – 4,1632. Чек фіскальний № 000000252 від 14:32 15.02.2025, квитанція № 000000253 від 14:34 15.02.2025. Спосіб оплати – сума отримана готівковими коштами. Дані відомості підтверджуються інвойсом № 111 від 15.02.2025. Даний інвойс підписано від імені покупця та продавця. Підпис продавця скріплений штампом VIP AUTO EXPORТ (а.с. 13-15).
Відповідно до змісту фіскального чеку № 000000252 від 15.02.2025, ціна транспортного засобу становить 32472,96 польських злотих. Квитанцією № 000000253 від 15.02.2025 підтверджується сплата покупцем готівкових коштів продавцю (а.с. 16).
Відповідно до змісту декларації підтвердження експорту від 26.02.2025 № 2500000000000000864ATU, 1 товар вартістю 33120,00 польських злотих, сума за рахунком 7800,00 євро, умови поставки – FCA, Перемишль, Польща. Одержувач – Гритчук Марта, метод оплати – D. Опис товару – автомобіль легковий вживаний, 1 шт., марка – Dacia Duster, ідентифікаційний номер транспортного засобу – НОМЕР_1 , об`єм двинуна – 1461 см-3, тип палива – дизель, рік першої реєстрації – 2019 (а.с. 17-20).
За змістом декларації країни відправлення № 25PL401010000DA0B1 від 26.02.2025, постачальник компанія VIP AUTO EXPORT SP Z.O.O. постачає покупцю ОСОБА_1 вживаний автомобіль – 1 шт, марка – Dacia Duster, ідентифікаційний номер – НОМЕР_1 , об`єм двигуна – 1461 см-3, вид палива – дизель, рік першої реєстрації – 2019, умови поставки – FCA PL Перемишль, повна сума фактури – 7800,00 євро, статистична вартість 33120,00 польських злотих, метод оплати – D (а.с. 21-23).
28.02.2025 ФОП ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 подав електронну митну декларацію № 25UA209180013907U5 для митного оформлення придбаного позивачкою транспортного засобу, який ввозиться на територію України, а саме: легковий автомобіль марки Dacia, модель Duster, робочий об`єм двигуна 1461 см-3, потужність 85 кВт, рік виробництва – 2019, загальна кількість місць включаючи водія – 5, номер кузову – НОМЕР_1 , тип двигуна – дизель, ціна транспортного засобу – 7800 євро, бувший у використанні, наявні пошкодження: пошкоджено турбіну, пошкоджено сажевий фільтр, передня ліва дверка, задній бампер, придбано на аукціоні, ввезено на лаветі, країна виробництва FR. Відомості про вартість – 347953,60 грн, обмінний курс – 43,4942 грн. (а.с. 11). Декларантом було обрано за основу перший (основний) метод визначення митної вартості, на основі якого було визначено митну вартість, подано митну декларацію, а також всі документи, які підтверджують вартість транспортного засобу.
В графі "42" (ціна товару) декларації на перший товар визначено ціну 7800,00 євро. Митну вартість товару визначено за першим (1) методом, тобто за першим (основним), на підтвердження чого заповнено графу "43" митної декларації (а.с. 11).
Судом встановлено, та не заперечується сторонами, що декларантом одночасно із митною декларацією № 25UA209180013907U5 надано відповідачу такі документи:
– Інвойс № 111 від 15.02.2025 (а.с. 70);
– Фіскальний чек № 000000252 від 15.02.2025 (зворотна сторона а.с. 72);
– Квитанція № 000000253 від 15.02.2025 (зворотна сторона а.с. 72);
– Оголошення про продаж даного транспортного засобу (а.с. 84-86);
– Реєстраційні документи на даний транспортний засіб (зворотна сторона а.с. 71 – а.с. 72);
– Документ про понесення транспортних витрат від 27.02.2025 (а.с. 78);
– Довіреність на Винника Василя Васильовича від ОСОБА_1 (а.с. 76);
– Довідка про відповідність правилам ЄЕК ООН № 27.02.2025-6 від 27.02.2025 (зворотна сторона а.с. 76);
– Інвойс № SAG25/000212 від 03.01.2025 (а.с. 77);
– Акт проведення ідентифікаційного огляду товарів та інших предметів № 14/2025 від 27.02.2025 (зворотна сторона а.с. 70 – а.с. 71);
– Квитанція про сплату митних платежів № ПН3297098 від 26.02.2025 (зворотна сторона а.с. 86);
– Експортне підтвердження № 2500000000000000864ATU від 26.02.2025 (а.с. 87).
На виконання вимоги митного органу, ФОП ОСОБА_2 листом № 01/2025 від 28.02.2025 направив відповідачу додаткові документи, зокрема:
– Фіскальний чек № 000000252 від 15.02.2025 (зворотна сторона а.с. 72);
– Квитанція № 000000253 від 15.02.2025 (зворотна сторона а.с. 72);
– Експортне підтвердження № 2500000000000000864ATU від 26.02.2025 (а.с. 87);
– Оголошення про продаж даного транспортного засобу (а.с. 84-86).
Відповідачем було проведено огляд транспортного засобу, про що складено відповідний Акт про проведення ідентифікаційного огляду товарів та інших предметів № 14/2025 від 27.02.2025 року. За результатом проведеного огляду визначено, що до митного огляду представлено легковий автомобіль марки Dacia, модель Duster, робочий об`єм двигуна 1461 см-3, потужність 85 кВт, рік виробництва – 2019, загальна кількість місць включаючи водія – 5, номер кузову – НОМЕР_1 , тип двигуна – дизель, ціна транспортного засобу – 7800 євро, бувший у використанні, наявні пошкодження: пошкоджено турбіну, пошкоджено сажевий фільтр, передня ліва дверка, задній бампер, придбано на аукціоні, ввезено на лаветі, країна виробництва FR (зворотна сторона а.с. 70 – а.с. 71).
Відповідно до змісту наданої декларантом інформації щодо транспортних витрат від 27.02.2025, місцем завантаження транспортного засобу є Люблін, Польща, вантажний автомобіль марки Dacia, модель Duster, номер кузова – НОМЕР_1 , страхування вантажу не проводилось, вага вантажу – 1395 кг, вартість транспортного перевезення до кордону України складає 200 євро, комісійні витрат – 0, разом витрат – 200 євро. Даний документ підписано ОСОБА_3 (а.с. 78).
За результатами аналізу поданої декларантом позивача до митного оформлення МД та долучених документів, митним органом прийнято спірне рішення про коригування митної вартості товару № UA209000/2025/700022/2 від 28.02.2025, у якому збільшено вартість імпортованого товару до 10100,00 євро, замість заявлених декларантом 7800 євро (зворотна сторона а.с. 89 – а.с. 90).
Так, у рішенні про коригування митної вартості митний орган вказав, що за результатами опрацювання документів, наданих для підтвердження заявленої митної вартості товару, митна вартість не може бути визнана з наступних причин: – подані до митного оформлення документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій та третій статті 53 МКУ, не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар; – надані декларантом на запит митного органу документи не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена. Під час здійснення митного контролю було опрацьовано інформацію, що міститься у наданих до митного оформлення товаросупровідних документах. За результатами проведеного опрацювання встановлено наступні розбіжності: – для підтвердження витрат на транспортування митному органу надано: інформація щодо транспортних витрат б/н від 27.02.2025. Відповідно до положень наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 "Про затвердження форми декларації митної вартості та правил її заповнення", для підтвердження витрат на транспортування декларантом надаються наступні документи: рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури, але до митного контролю жодного із перерахованих документів для підтвердження заявлених відомостей щодо вартості перевезення митниці не надано. Таким чином митницею виявлено розбіжності та відсутність належних відомостей в документа, що підтверджують всі складові митної вартості. , Тому, враховуючи зазначені невідповідності, відповідно до статті 53 МК України, декларанту виставлена вимога про надання додаткових документів, на підставі яких митна вартість буде визнана: додаткових документів, для підтвердження заявленої митної вартості товару, а саме: – якщо рахунок сплачено – банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; – за наявності – інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; – якщо здійснювалося страхування, – страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення товару; – транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення товару; – висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями. Неможливо застосувати методи визначення вартості товарів 2а та методу 2б, з причин відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в та методу 2г з причин відсутності в митного органу вартісної основи для розрахунку митної вартості. Застосовано метод 2ґ. Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала МД від 17.02.2025 № UA204080/2025/1421, де митна вартість визнана митним органом на рівні 10100 євро (а.с. 16-17).
Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала МД від 17.02.2025 № 25UA204080001421U7 на товар: "Легковий автомобіль, призначений для перевезення людей, бувший у використанні, марки Dacia, модель – Duster, календарний рік виготовлення – 2019, модельний рік виготовлення – 2019, призначення – пасажирський, ідентифікаційний номер кузова – НОМЕР_2 , тип двигуна – дизельний, об`єм двигуна – 1461 см-3, потужність – 85 кВт, тип кузова – універсал, номер двигуна – невизначений, категорія транспортного засобу – М1, загальна кількість місць, включаючи місце водія – 5, колісна формула – 4х4, країна виготовлення – FR. Визначена митна вартість – 10100 євро" (зворотна сторона а.с. 90 – а.с. 91).
Враховуючи вказане вище, Львівська митниця Державної митної служби України за результатами розгляду поданої МД № 25UA209180013907U5 від 28.02.2025 та доданих до неї документів відмовила у митному оформленні (випуску) товару згідно Картки відмови в прийнятті митної декларації № UA209180/2025/000203, у якій також роз`яснено вимоги, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення: задекларувати митну вартість згідно рішень про визначення митної вартості (зворотна сторона а.с. 91 – а.с. 92).
Вважаючи дії відповідача щодо відмови у прийнятті митної декларації та дії щодо коригування митної вартості товару, позивачка звернулася до суду з даним позивом.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Правовідносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування (частина 2 статті 1 Митного кодексу України № 4495-VI від 13.03.2012).
Згідно із частиною 1 статті 7 Митного кодексу України (надалі, також – МК України), встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення, застосування механізмів тарифного і нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, справляння митних платежів, ведення митної статистики, обмін митною інформацією, ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, здійснення відповідно до закону державного контролю нехарчової продукції при її ввезенні на митну територію України, запобігання та протидія контрабанді, боротьба з порушеннями митних правил, організація і забезпечення діяльності митних органів та інші заходи, спрямовані на реалізацію державної політики у сфері державної митної справи, становлять державну митну справу.
Відповідно до пункту 24 частини 1 статті 4 МК України, митний контроль це сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.
Згідно частин 1, 2, 3 статті 318 МК України, митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України. Митний контроль здійснюється виключно митними органами відповідно до цього Кодексу та інших законів України. Митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Частиною першою статті 49 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до частини першої статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Згідно з частинами 2-5 статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах 5 і 6 статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, – банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності – інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, – страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
У разі, якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах 2 та 3 цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Як передбачено частинами 1-3, 6 та 7 статті 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах 2-4 статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
У разі, якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
Частинами 1-4 статті 57 МК України визначено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод – за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
Суд зазначає, що обов`язок доведення митної ціни товару покладено на позивачку. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи. Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені МК України заборонено.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки саме з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Відтак, наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
В свою чергу, відсутність в рішенні про коригування митної вартості товарів інформації з належним обґрунтуванням того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.
Такі висновки відповідають правовій позиції в подібних правовідносинах, які викладені в постановах Верховного Суду від 12.03.2019 № 820/8016/15, від 24.01.2019 № 820/636/17 та Верховного Суду України від 31.03.2015 в справі № 21-127а15.
Судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу правильності визначення декларантом митної вартості імпортованого транспортного засобу марки Dacia, модель Duster, робочий об`єм двигуна 1461 см-3, потужність 85 кВт, рік виробництва – 2019, загальна кількість місць включаючи водія – 5, номер кузову – НОМЕР_1 , тип двигуна – дизель, та стосовно надання відповідачу необхідних документів для підтвердження заявленої митної вартості товару. При цьому, позиція відповідача полягає у тому, що при поданні декларації обраний метод визначення митної вартості не відповідає вимогам статті 57 МК України, а саме, позивачкою обрано перший (основний) метод – за ціною договору (контракту), в той час, коли необхідно було застосовувати другорядний (резервний) метод.
Відповідачем було проведено огляд транспортного засобу, про що складено відповідний Акт про проведення ідентифікаційного огляду товарів та інших предметів № 14/2025 від 27.02.2025 року. За результатом проведеного огляду визначено, що до митного огляду представлено легковий автомобіль марки Dacia, модель Duster, робочий об`єм двигуна 1461 см-3, потужність 85 кВт, рік виробництва – 2019, загальна кількість місць включаючи водія – 5, номер кузову – НОМЕР_1 , тип двигуна – дизель, ціна транспортного засобу – 7800 євро, бувший у використанні, наявні пошкодження: пошкоджено турбіну, пошкоджено сажевий фільтр, передня ліва дверка, задній бампер, придбано на аукціоні, ввезено на лаветі, країна виробництва FR.
Як зазначалось судом, у частині 2 статті 53 МК України міститься вичерпний перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів. Як було встановлено, декларантом разом із декларацією було подано ряд документів, зокрема: інвойс № 111 від 15.02.2025 (а.с. 70); фіскальний чек № 000000252 від 15.02.2025 (зворотна сторона а.с. 72); квитанція № 000000253 від 15.02.2025 (зворотна сторона а.с. 72); оголошення про продаж даного транспортного засобу (а.с. 84-86); реєстраційні документи на даний транспортний засіб (зворотна сторона а.с. 71 – а.с. 72); документ про понесення транспортних витрат від 27.02.2025 (а.с. 78); довіреність на Винника Василя Васильовича від ОСОБА_1 (а.с. 76); довідка про відповідність правилам ЄЕК ООН № 27.02.2025-6 від 27.02.2025 (зворотна сторона а.с. 76); інвойс № SAG25/000212 від 03.01.2025 (а.с. 77); акт проведення ідентифікаційного огляду товарів та інших предметів № 14/2025 від 27.02.2025 (зворотна сторона а.с. 70 – а.с. 71); квитанція про сплату митних платежів № ПН3297098 від 26.02.2025 (зворотна сторона а.с. 86); експортне підтвердження № 2500000000000000864ATU від 26.02.2025. Однак, незважаючи на подані документи, відповідач висунув вимогу про надання додаткових документів, на підставі яких митна вартість буде визнана, зокрема якщо рахунок сплачено – банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; – за наявності – інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; – якщо здійснювалося страхування, – страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення товару; – висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями. Оскільки додаткових документів позивачем не було надано, відповідач визначив митну вартість товару за наявними у митниці документами про митне оформлення подібного (аналогічного) товару за митною декларацією від 17.02.2025 № UA204080/2025/1421 на рівні 10100,00 євро.
Відповідач у відзиві зазначає серед недоліків поданих позивачкою документів, зокрема те, що позивачкою не надано належних та достатніх доказів понесення транспортних витрат, оскільки поданий нею до митного оформлення документ не є ні фінансовим ні бухгалтерським документом.
Щодо доводів митного органу про необхідність подання банківських платіжних документів для підтвердження розрахунків за поданим позивачкою рахунком, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 1087 Цивільного кодексу України, розрахунки за участю фізичних осіб, не пов`язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, можуть провадитися у готівковій або безготівковій формі.
Відповідно до частини 3 статті 1088 Цивільного кодексу України, безготівкові розрахунки провадяться через банки, небанківських надавачів платіжних послуг, в яких відкрито відповідні рахунки, якщо інше не випливає із закону та не обумовлено видом безготівкових розрахунків.
Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України "Про платіжні послуги", для проведення платіжних операцій використовуються кошти в готівковій або безготівковій формі.
Суд звертає увагу відповідача, що у інвойсі № 111 від 15.02.2025 зазначається, що розрахунки між сторонами здійснювалися у готівковій формі.
Водночас, як випливає з національного законодавства, банківські платіжні документи створюються тільки внаслідок безготівкових операцій, що не узгоджується з умовами інвойсу, наданого позивачкою для оформлення митної декларації.
Крім того, варто звернути увагу на те, що позивачкою долучено до декларації митного оформлення товару фіскальний чек № 000000252 від 15.02.2025 та квитанцію № 000000253 від 15.02.2025. Дана квитанція стосується вказаного вище інвойсу № 111. Крім сукупності спільних відомостей на цей факт вказує проставлення продавцем печатки таким чином, що частина відбитку печатки міститься на фіскальному чеку та квитанції, а інша частина – на інвойсі № 111.
Таким чином, позивачкою надано до митного оформлення товару належний документ, який підтверджує сплату позивачкою готівкових коштів за придбання транспортного засобу, який підлягав розмитненню. Доказів невідповідності наданого платіжного документа вимогам національного законодавства чи законодавства контрагента-нерезидента суду не надано.
У зв`язку з цим, доводи відповідача щодо ненадання до митного оформлення документів про сплату ціни рахунку та витребування відповідних банківських документів у позивача є необґрунтованими та спростовуються фактичними матеріалами справи.
З приводу доводів відповідача про неврахування наданого позивачем документу, що стосується понесення транспортних витрат, суд зазначає наступне.
При подані митної декларації, серед документів також долучено інформацію щодо транспортних витрат б/н від 27.02.2025. Відповідно до змісту наданої декларантом інформації щодо транспортних витрат від 27.02.2025, місцем завантаження транспортного засобу є Люблін, Польща, вантажний автомобіль марки Dacia, модель Duster, номер кузова – НОМЕР_1 , страхування вантажу не проводилось, вага вантажу – 1395 кг, вартість транспортного перевезення до кордону України складає 200 євро, комісійні витрат – 0, разом витрат – 200 євро. Даний документ підписано ОСОБА_3 (а.с. 78).
Суд звертає увагу відповідача, що наданий документ містить достатні відомості для встановлення розміру витрат на транспортування транспортного засобу. Зокрема, в ньому вказано про місце завантаження товару (м. Люблін, Польща). Суд звертає увагу відповідача на інші документи, зокрема інвойс № 111 від 15.02.2025, в якому зазначено, що продавець розташований у місті Люблін, Республіка Польща. Таким чином, в матеріалах справи відсутні докази того, що місце навантаження транспортного засобу, який підлягав розмитненю в іншому місті, ніж місто Люблін, Республіки Польща. Також суд вказує, що в наданому митному органу документі про розмір транспортних витрат вказані ідентифікаційні відомості транспортного засобу, що перевозився. Крім того, в ньому зазначається про те, що страхування вантажу не здійснювалось. Розмір витрат на перевезення до кордону України становить 200 євро.
До переліку витрат, які мають включатися до митної вартості товарів, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, згідно з пунктом 5 частиною 10 статті 58 МКУ входять витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.
Відповідно до пункту 2 частини 11 статті 58 МКУ, витрати на транспортування товару після його ввезення не включаються до митної вартості за умови виділення їх з ціни, що була фактично сплачена за оцінювані товари, які документально підтверджено та які піддаються обчисленню.
Частина 2 статті 53 МК України передбачає надання документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. При цьому вказаною нормою не встановлено конкретних вимог щодо виду таких документів. Надані декларантом довідки є такими документами, що містять відомості про вартість перевезення товарів.
Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599 затверджені Правила заповнення декларації митної вартості. Ці Правила в частині заповнення графи 20 роз`яснюють, що для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати: рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.
Верховний Суд в постанові від 31 травня 2019 року по справі № 804/16553/14 (№К/9901/5149/18) зазначив, що законом не визначено доказ (докази), виключно яким (-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, а тому такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.
Також суд зауважує, що чинним законодавством не встановлено типової форми довідки про транспортні витрати та не встановлено її обов`язкових реквізитів, з огляду на що, суд робить висновок про те, що надана декларантом інформація про транспортні витрати є належним доказом розміру витрат на перевезення транспортного засобу.
Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що непідтвердження декларантом належними доказами понесення транспортних витрат не може слугувати самостійною та достатньою підставою для коригування митної вартості всього товару чи визначення митної вартості товару виходячи із іншого методу визначення вартості товару, ніж за ціною договору (контракту). В такому випадку у митного органу виникає право самостійного обчислення розміру транспортних витрат, якщо з наданих митному органу документів можливо встановити маршрут перевезення товару.
Також суд вважає за необхідне звернути увагу на помилковість визначення митної вартості на основі другорядного (резервного) методу. Як було встановлено вище, декларантом від імені позивачки було подано митну декларацію № 25UA209180013907U5 для митного оформлення придбаного позивачкою транспортного засобу, який ввозиться на територію України, а саме: легковий автомобіль марки Dacia, модель Duster, робочий об`єм двигуна 1461 см-3, потужність 85 кВт, рік виробництва – 2019, загальна кількість місць включаючи водія – 5, номер кузову – НОМЕР_1 , тип двигуна – дизель, ціна транспортного засобу – 7800 євро, бувший у використанні, наявні пошкодження: пошкоджено турбіну, пошкоджено сажевий фільтр, передня ліва дверка, задній бампер, придбано на аукціоні, ввезено на лаветі, країна виробництва FR. Відомості про вартість – 347953,60 грн, обмінний курс – 43,4942 грн.
Дані характеристики не заперечуються відповідачем та підтверджуються серед іншого актом про проведення ідентифікаційного огляду товарів та інших предметів № 14/2025 від 27.02.2025 року, складеного відповідачем, в якому зазначається наступне: "за результатом проведеного огляду визначено, що до митного огляду представлено легковий автомобіль марки Dacia, модель Duster, робочий об`єм двигуна 1461 см-3, потужність 85 кВт, рік виробництва – 2019, загальна кількість місць включаючи водія – 5, номер кузову – НОМЕР_1 , тип двигуна – дизель, ціна транспортного засобу – 7800 євро, бувший у використанні, наявні пошкодження: пошкоджено турбіну, пошкоджено сажевий фільтр, передня ліва дверка, задній бампер, придбано на аукціоні, ввезено на лаветі, країна виробництва FR". Натомість, митним органом прийнято рішення про коригування митної вартості товару відповідно до митної декларації від 17.02.2025 № UA204080/2025/1421, за якою здійснено митне оформлення подібного (аналогічного) товару : Легковий автомобіль, призначений для перевезення людей, бувший у використанні, марки Dacia, модель – Duster, календарний рік виготовлення – 2019, модельний рік виготовлення – 2019, призначення – пасажирський, ідентифікаційний номер кузова – НОМЕР_2 , тип двигуна – дизельний, об`єм двигуна – 1461 см-3, потужність – 85 кВт, тип кузова – універсал, номер двигуна – невизначений, категорія транспортного засобу – М1, загальна кількість місць, включаючи місце водія – 5, колісна формула – 4х4, країна виготовлення – FR. Визначена митна вартість – 10100 євро. Суд звертає увагу, що відповідно до частини 3 статті 60 МК України, для визначення, чи є товари подібними (аналогічними), враховуються якість товарів, наявність торгової марки та репутація цих товарів на ринку. Відповідачем у прийнятому рішенні не враховано характеристик товару, зокрема не проведено порівняння характеристик товарів щодо їх розмірів, технічного стану та інших аспектів. Відповідачем не надано суду детальних розрахунків коригування вартості, з яких суд міг би визначити достовірність скоригованої митної вартості такого товару.
З огляду на це, суд дійшов висновку, що метод визначення митної вартості за другорядним (резервним) було застосовано без врахування особливостей фізичних характеристик товару, який задекларовано позивачкою, внаслідок чого скоригована сума митної вартості товару визначена ним помилково.
Щодо зазначеного у спірному рішенні твердження, що заявлена митна вартість товару не була належним чином підтверджена, в силу чого було застосовано визначення вартості за другорядним (резервним) методом, то суд зазначає наступне.
Як встановлено судом подані позивачкою до митного оформлення документи щодо ціни товару не містили розбіжностей, оскільки згідно інвойсу № 111 від 15.02.2025, фіскального чеку № 000000252 від 15.02.2025, експортного підтвердження № 2500000000000000864ATU від 26.02.2025, ціна транспортного засобу становить7800,00 євро (а.с. 13-20).
Митним органом не зазначено в чому полягала невідповідність заявленої митної вартості та необхідність подання додаткових документів.
На підтвердження заявленої митної вартості та фактичної сплати позивачкою на користь свого контрагента коштів, як суду так і відповідачу надано інвойс № 111 від 15.02.2025, фіскальний чек № 000000252 від 15.02.2025 та квитанцію № 000000253 від 15.02.2025, які підтверджують сплату позивачкоюгрошових коштів в розмірі 7800,00 євро на користь продавця транспортного засобу (а.с. 13-16).
Окрім цього, дана сума підтверджується експортним підтвердженням № 2500000000000000864ATU від 26.02.2025, яке було надано відповідачу разом із поданою митною декларацією (а.с. 17-20, 87). Незважаючи на те, що значна маса інформації в такій декларації зазначена іноземною мовою, серед наявних цифрових даних та відомостей про позивача (Marta Grytchuk), можна також зробити висновок про належність даної декларації до товарів, стосовно яких було подано митну декларацію. Суд вище зазначав про факультативність подання даного документа, тому, навіть невзяття його до уваги відповідачем не давало можливості зробити висновок про неможливість підтвердження вартості товару, оскільки в інших ключових для цього питання документах ціна товару була однаковою та взаємноузгодженою.
Суд звертає увагу, що зазначені документи містять усі необхідні реквізити, детальний опис транспортного засобу, який дає можливість ідентифікувати його, а також кількість та ціну товару та відповідають за назвою і змістом вимогам пунктів 1-4 частини 2 статті 53 МК України.
Отже, подані до митного оформлення документи підтверджують ціну придбання товару, не містять розбіжностей, а також дають можливість повністю ідентифікувати товар, за придбання якого були сплачені відповідні кошти.
Жодних обґрунтованих сумнів щодо невірного визначення декларантом митної вартості товару, конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів відповідачем зазначено не було.
Також, ні в спірному рішенні, ні у відзиві на позов відповідач не наводить даних щодо конкретної суми розбіжностей чи сумнівів. При цьому сам факт здійснення митного оформлення подібних товарів за митною вартістю, що є більша заявленої декларантом, не може бути безумовною підставою для коригування відповідачем митної вартості товару.
Суд також приймає до уваги позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 20.02.2018 за результатом розгляду справи № 809/1884/16, згідно якої посилання відповідача на те, що сума, яка зазначена в рахунку-фактурі (інвойсі), поданому декларантом, не була підтверджена, є безпідставними, оскільки положення статті 53 Митного кодексу України не містять вимог щодо додаткового підтвердження ціни, вказаної у документах, які підтверджують митну вартість товару.
Так, відповідач не надав суду жодного доказу, який би спростував зміст поданих декларантом документів, в тому числі будь-яких відомостей про отримання від компетентних органів Республіки Польща інформації про невідповідність виданих нерезидентом документів вимогам нормативно-правових актів.
В даному випадку, дослідивши надані позивачкою документи, суд дійшов висновку, що під час митного оформлення декларантом надано усі необхідні документи, які чітко ідентифікували оцінюваний товар, містили об`єктивні і достовірні дані, що піддавалися обчисленню, та які підтверджували заявлену декларантом митну вартість товару.
У рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митної декларації, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.
Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд в постанові від 08.02.2019 в справі № 825/648/17 (№ К/9901/16592/18).
Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Проте всупереч вимогам вищенаведеної норми, рішення про коригування митної вартості товарів не містять такої інформації, що не дає підстав вважати їх обґрунтованими та мотивованими у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України.
Так, у рішенні про коригування митної вартості товарів митний орган повинен не просто зазначити, зокрема, обставину відсутності в нього інформації щодо оформлення ідентичних товарів (як підставу незастосування методу за ціною договору щодо ідентичних товарів), а навести цінову інформацію з бази даних про оформлення товарів, що мають ознаки, найбільш схожі на ознаки задекларованих товарів, та пояснити з урахуванням положень статей 59, 60 МКУ, чому ця інформація не може бути взята за основу для визначення митної вартості.
Таким чином, при обґрунтуванні неможливості застосування певних другорядних методів митний орган повинен конкретизувати підстави незастосування цих методів.
Верховний Суд у своїй постанові від 02.07.2020 у справі № 804/2061/17 (провадження № К/9901/2090/18 зазначив: "…Між тим, як вбачається з рішення про коригування митної вартості товарів №500060702/2017/000010/1 від 25.02.2017 року, у ньому зазначено лише дату та номер митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, що не дає підстав вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 ч. 2ст. 55 Митного кодексу України.
У рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.
При цьому Верховний Суд вважає за необхідне зауважити, що розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за другорядними методами, як помилково вважає митний орган…".
Суд вважає, що відповідачем не обґрунтовано митну вартість, яка визначена ним у розмірі 10100,00 євро. Крім того, відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за методом за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів. У свою чергу, декларант позивачки надав наявні у нього документи, що підтверджують митну вартість товару, підстави його придбання, його кількісні та якісні характеристики, цінове та вартісне обґрунтування. На підставі досліджених письмових доказів суд вважає, що використані декларантом відомості підтверджені документально та визначені кількісно, їх достовірність не спростована відомостями від компетентних органів інших країн щодо не підтвердження обставин відчуження позивачці продавцем товару, або що видані позивачці документи є фіктивними, недійсними.
Суд також враховує, що в процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару.
Суд наголошує, що принцип прийняття рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України є орієнтиром при реалізації повноважень владного суб`єкта, який вимагає від останнього діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним, з дотриманням встановленої законом процедури. Критерій прийняття рішення, вчинення (невчинення) дії обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.
Аналіз вищевикладених норм права та фактичних обставин свідчить про те, що відповідачем необґрунтовано прийнято рішення про визначення митної вартості товару, оскільки всупереч законодавчо встановлених вимог, не було підтверджено факт обґрунтованості сумнівів у достовірності поданих позивачкою відомостей про митну вартість товару.
Відтак, суд дійшов висновку про те, що відповідач безпідставно відмовив у визнанні заявленої декларантом позивачки митної вартості товару, тому рішення про коригування митної вартості товарів є необґрунтованим та таким, що не відповідає нормам МК України і підлягає скасуванню.
Слід зазначити, що частиною 1 статті 256 МК України передбачено, що відмова у митному оформленні – це письмове вмотивоване рішення органу доходів і зборів про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом.
Згідно з частинами 2, 3 статті 256 МК України у рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Зазначене рішення повинно також містити інформацію про порядок його оскарження.
Рішення про відмову у митному оформленні приймається в межах строку, відведеного статтею 255 цього Кодексу для завершення митного оформлення. Неприйняття такого рішення протягом зазначеного строку є бездіяльністю, яка може бути оскаржена в порядку, встановленому главою 4 цього Кодексу.
Зважаючи на вищевикладені висновки суду щодо протиправності рішення про коригування митної вартості товарів, то сформована на його підставі картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, також є протиправною та підлягає скасуванню.
Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.
Слід зазначити, що частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Так, згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява № 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 09.12.1994, серія A, №303-A, пункт 29).
Крім того, згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Відповідно до частини 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, суд робить висновок про повне обґрунтування заявлених позовних вимог, тому позов підлягає задоволенню повністю.
Суд вказує, що задовольняючи позовні вимоги, суд користується повноваженнями, передбаченими частиною другою статті 9, 245 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: самостійно визначає формулювання резолютивної частини рішення суду, з метою її більш ефективного виконання та надання повного захисту правам позивача.
Щодо судових витрат, суд зазначає наступне.
Частина 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Документально підтвердженими судовими витратами в даній справі є витрати позивачки на сплату судового збору в розмірі 1211,20 грн згідно квитанції до платіжної інструкції № 4718-2927-6843-3033 від 06.06.2025 (а.с. 35).
Як наслідок, на користь позивачки за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці Державної митної служби України підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 1211,20 грн.
Також позивачкою в позовній заяві вказано про понесення нею витрат на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн, однак доказів понесення даних витрат суду не надано, у зв`язку з чим підстави для їх розподілу відсутні.
Інші витрати, питання про розподіл яких може бути вирішено судом, відсутні.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:
Позов задовольнити повністю. 
Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товару Львівської митниці Державної митної служби України № UA209000/2025/700022/2 від 28.02.2025 року.
Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Львівської митниці Державної митної служби України № UA209180/2025/000203 від 28.02.2025 року.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці Державної митної служби України (код ЄДРПОУ 43971343, вул. Костюшка, буд. 1, м. Львів, 79000) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір, що становить 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок. 
Копію рішення надіслати представнику позивачки та відповідачу через підсистему "Електронний суд".
Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ "Мої справи".
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:
позивачка – ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 );
відповідач – Львівська митниця Державної митної служби України (код ЄДРПОУ 43971343, вул. Костюшка, буд. 1, м. Львів, 79000).

Суддя Главач І.А.