Справа № 607/18388/25
Провадження № 2/602/90/2026

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" квітня 2026 р.        м. Ланівці

Лановецький районний суд Тернопільської області у складі головуючого судді Наумчука В.А., за участю секретаря судового засідання Майхрук Н.М.,
розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, –
в с т а н о в и в:
Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» (далі у тексті – ТОВ «ФК «ЕЙС» або Товариство або позивач) в особі директора Полякова О.В. за допомогою підсистеми «Електронний суд» звернулося до суду з позовом доОСОБА_1 (далі – позичальник або відповідач) про стягнення заборгованості за договором.
В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що 29.04.2023 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та відповідачем укладений кредитний договір №355181765 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, на підставі якого ОСОБА_1 надано кредит у сумі 13700,00 гривень. У подальшому права вимоги, які виникли за даним кредитним договором, на підставі договорів факторингу були передані (відступлені) послідовно ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», потім ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» і зрештою - Товариству. Відповідач не виконав належним чином своїх зобов`язань щодо повернення суми кредиту та сплати нарахованих відсотків. На момент подання позовної заяви сума заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором складає 65069,94 грн, з яких 13700,00 грн – заборгованість по тілу кредиту, 51 369,94 грн – заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, яку позивач просить стягнути з відповідача.
Також позивач просить стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати, які складаються зі сплаченого судового збору при поданні позовної заяви в розмірі 2422,40 гривень та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 гривень.
Відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву не скористався, письмових заперечень проти позову до суду не подав.
Ухвалою суду від 17.10.2025 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 19.11.2025.
Ухвалою суду від 19.11.2025, за заявою представника відповідача – Гонти Оксани Володимирівни, розгляд справи відкладено на 23.12.2025.
23 грудня 2025 року на адресу суду надійшла заява представника відповідача – Гонти О.В. про слухання справи у її відсутності та відсутності відповідача, просить долучити до матеріалів справи три платіжні інструкції, як докази сплати заборгованості.
Ухвалою суду від 23.12.2025 витребувано письмові докази у АТ «ОТП БАНК» та у позивача, розгляд справи відкладено на 21.01.2026.
Судове засідання, призначене на 21.01.2026 не відбулося у зв`язку з перебуванням головуючого судді у нарадчій кімнаті. Призначене судове засідання на 04.03.2026.
Ухвалою суду від 04.03.2026 повторно витребувано письмові докази у АТ «ОТП БАНК» та у позивача, розгляд справи відкладено на 08.04.2026.
Ухвалою суду від 08.04.2026 повторно витребувано письмові докази у АТ «ОТП БАНК» та у позивача, розгляд справи відкладено на 23.04.2026.
Представник позивача у судове засідання не прибув, хоч і був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, у позовній заяві просить розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не прибув, хоча про день, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неприбуття в судове засідання не повідомив.
Представник відповідача ОСОБА_2 попередньо подала заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності відповідача.
Частиною третьою статті 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Згідно зі частиною другою статті 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд дослідив та оцінив матеріали справи, докази, які у них містяться, письмові пояснення позивача у позовній заяві, встановив фактичні обставини і відповідні спірні правовідносини, та дійшов наступних висновків.
29 квітня 2023 року ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи заповнив та подав Товариству з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (далі у тексті – ТОВ «МАНІВЕО ШФД») Заявку на отримання грошових коштів в кредит від 29.04.2023, у якій вказав свої ПІБ, РНОКПП, серію та номер паспорта, дату укладення договору – 29.04.2023, суму кредиту – 13700,00 грн, строк кредиту – 30, номер своєї платіжної карти (а.с. 44).
Того ж дня, 29.04.2023, ОСОБА_1  дистанційно з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором підписав Паспорт споживчого кредиту продукту «СМАРТ» до Договору №355181765 від 29.04.2023 та Договір кредитної лінії №355181765 від 29.04.2023 з ТОВ «МАНІВЕО ШФД», що підтверджується доданими до позовної заяви копіями зазначених документів, а також довідкою щодо дій позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «МАНІВЕО ШФД» (а.с. 29-30, 56-76).
Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Станом на 29.04.2023 ТОВ «МАНІВЕО» (код ЄДРПОУ 38569246) було зареєстроване як фінансова компанія та мало чинну ліцензію на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, що убачається з інформації, яка міститься на офіційному веб-сайті Національного банку України «Комплексна інформаційна система Національного банку України» за посиланням: https://kis.bank.gov.ua/.
Частиною першою статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно зі статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Абзацом першим частини першої статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію").
Таким чином, ТОВ «МАНІВЕО ШФД» та ОСОБА_1 у порядку визначеному вищезгаданими нормами права, а також положень ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», уклали в письмовій формі у вигляді електронного документа Договір кредитної лінії №355181765 від 29.04.2023, який за своїм змістом є договором споживчого кредиту (далі у тексті – Кредитний договір).
Факт укладення Кредитного договору не заперечується стороною відповідача.
На підставі укладеного Кредитного договору виникли кредитні правовідносини, а саме відносини щодо споживчого кредитування, які регулюються нормами Цивільного кодексу України та інших актів законодавства.
Уклавши Кредитний договір, сторони добровільно прийняли умови цього договору, погодилися з ними і взяли на себе відповідні договірні зобов`язання.
Згідно з п. 2.1 Кредитного договору кредитодавець (ТОВ «МАНІВЕО ШФД») зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 13700,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов, зазначених у договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «МАНІВЕО ШФД».
Відповідно до п. 2.3 Кредитного договору кредитодавець надає позичальнику перший транш за договором в сумі 13700,00 грн одразу після укладення договору, орієнтована дата повернення якого 29.05.2023.
Згідно з п. 3.1 Кредитного договору позичальнику надається Дисконтний період кредитування, протягом якого позичальник може збільшувати суму кредиту (отримання черговий транш) в межах кредитного ліміту, шляхом ініціювання такої операції в особистому кабінеті, а також частково повернути суму кредиту. На момент укладення цього договору строк Дисконтного періоду користування складає 30 (тридцять) днів від дати отримання позичальником першого траншу. Загальний строк Дисконтного періоду користування кредитом вираховується в порядку передбаченому п.3.2 Договору.
У п. 3.2 Кредитного договору сторони погодили, що встановлений в п.3.1 договору строк Дисконтного періоду може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом Дисконтного та періоду Пільгової реструктуризації оплати всіх фактично нарахованих процентів за умови, якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку Дисконтного періоду.
Пунктом 3.3 Кредитного договору передбачено, що для здійснення першої пролонгації Дисконтного періоду за цим договором, позичальнику необхідно сплатити всі нараховані за перші 30 (тридцять) днів Дисконтного періоду проценти у розмірі 3288,00 грн.
У п. 5.1 Кредитного договору зазначено, що кожен окремий транш за цим договором надається позичальнику шляхом переказу грошових коштів, який завершується зарахуванням грошових коштів на поточний рахунок, для управління яким випущена платіжна картка НОМЕР_1 .
За період від дати видачі Кредиту до 29.05.2023 (включно) проценти нараховуються за процентною ставкою 292,00 відсотків річних, що на день укладення Договору становить 0,80 відсотків від суми Кредиту за кожний день користування ним (п. 8.3.1 Кредитного договору).
Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом 5 (п`яти) років або до його дострокового розірвання, а в частині розрахунків до повного та належного їх виконання (п. 11.1 Кредитного договору).
В день укладення Кредитного договору на виконання його умов ТОВ «МАНІВЕО ШФД» згідно з платіжним дорученням від 29.04.2023 здійснило переказ коштів у сумі 13700,00 грн на платіжну картку, номер якої відповідач вказав у Заявці на отримання грошових коштів у кредит та номер якої зазначений у пункті 5.1 Кредитного договору. У платіжному дорученні отримувачем вказаний відповідач та у призначенні платежу міститься посилання на дату і номер Кредитного договору (а.с. 24).
Факт надання кредитних коштів відповідачу також підтверджується довідкою №355181765/23052025/Э від 23.05.2025 ТОВ «МАНІВЕО ШФД» (а.с. 162) та не заперечується стороною відповідача.
Окрім того, 28.11.2018 ТОВ «МАНІВЕО ШФД» (Клієнт) та Товариство з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» (Фактор) підписали договір факторингу № 28/1118-01 (далі у тексті – Договір факторингу-1), згідно з п. 2.1 якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти у розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (а.с. 128-138).
Зі змісту п. 8.1, 8.2 Договору факторингу-1 слідує, що строк цього договору починає свій перебіг у момент його підписання уповноваженими представниками сторін та закінчується 28.11.2019.
28 листопада 2019 року сторони Договору факторингу-1 уклали додаткову угоду № 19 до цього договору, якою п. 8.2 договору виклали у наступній редакції: «строк дії цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 8.1 цього договору та закінчується 31.12.2020, але в будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором». Всі інші умови договору залишені без змін (а.с. 139).
В подальшому сторони неодноразово продовжували строк дії Договору факторингу-1 додатковими угодами №26 від 31.12.2020, № 27 від 31.12.2021, № 31 від 31.12.2022, № 32 від 31.12.2023 – аж до 31 грудня 2024 року (а.с. 140-152).
У пункті 4.1. згаданого вище договору сторони обумовили, що право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимог по формі, встановленій у відповідному додатку. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформлення не потребує. Підписанням Реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників у повному обсязі, за відповідним Реєстром права вимоги.
До позовної заяви додано копії сторінок Реєстру прав вимоги № 238 від 04.07.2023, підписаного електронними підписами ТОВ «МАНІВЕО ШФД» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» на виконання Договору факторингу-1, де зазначено: П.І.Б. відповідача, його РНОКПП, номер та дата Кредитного договору, суми заборгованості за тілом кредиту та за відсотками (а.с. 125-127).
Окрім того, 31.07.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» (Клієнт) та Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» (Фактор) підписали договір факторингу № 31/0724-01 (далі у тексті – Договір факторингу-2), згідно з п. 2.1 якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти у розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (а.с. 113-122).
У пункті 4.1. згаданого вище договору сторони обумовили, що право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимог по формі, встановленій у відповідному додатку.
У матеріалах справи наявні окремі сторінки Реєстру прав вимоги №1 від 31.07.2024 підписаного ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» на виконання Договору факторингу-2, де зазначені: П.І.Б. відповідача, його РНОКПП, номер та дата Кредитного договору, суми заборгованості за тілом кредиту та за відсотками (а.с. 110-112).
Окрім того, 08.07.2025 ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» (Клієнт) та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» (Фактор) підписали договір факторингу № 08/07/25-Е від 08.07.2025 (далі у тексті – Договір факторингу-3), згідно з п. 1.1 якого Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб – боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту (а.с. 99-108).
У п.1.2 Договору факторингу-3 його сторони обумовили, що перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акта прийому-передачі Реєстру боржників згідно з Додатком № 2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому передачі Реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору.
На підтвердження юридичного факту переходу права вимоги за Кредитним договором стосовно відповідача від ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» до ТОВ «ФК «ЕЙС», останнім надано копії сторінок Реєстру боржників від 08.07.2025, Акту прийому-передачі Реєстру боржників за Договором факторингу № 08/07/25-Е від 08.07.2025, підписані Клієнтом та Фактором (а.с. 95-98).
Пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
З наведених вище правових норм слідує, що договір факторингу є правочином, внаслідок якого відбувається заміна кредитора у зобов`язанні.
Статтею 1079 ЦК України встановлено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
Встановлено, що сторони вищезгаданих договорів факторингу, а саме: ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» (код ЄДРПОУ 39700642) станом на 28.11.2018, ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» (код ЄДРПОУ 42254696) станом на 31.07.2024 та ТОВ «ФК «ЕЙС» (код за ЄДРПОУ 42986956) станом на 08.07.2025 - володіли спеціальною правоздатністю для вчинення відповідного правочину, тобто були зареєстровані як фінансові компанії та у них були чинні ліцензії на діяльність фінансової компанії з факторингу що убачається з інформації, яка міститься на офіційному веб-сайті Національного банку України «Комплексна інформаційна система Національного банку України» за посиланням: https://kis.bank.gov.ua/.
Таким чином, суд установив, що право грошової вимоги до відповідача, яке виникло на підставі Кредитного договору, послідовно перейшло від ТОВ «МАНІВЕО ШФД» до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» (04.07.2023 згідно з Договором факторингу-1), потім від ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» (31.07.2024 згідно з Договором факторингу-2) і зрештою від ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» до позивача (08.07.2025 згідно з Договором факторингу-3), який з 08.07.2025 став новим кредитором у спірному правовідношенні.
Згідно з положеннями статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства.
Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За приписами ч.1 ст. 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною другою статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за Кредитним договором у розмірі 65069,94 грн, яка складається з суми заборгованості за тілом кредиту – 13700,00 грн та суми заборгованості за несплаченими відсотками за користування кредитом – 51369,94 грн.
В обгрунтування суми заборгованості за Кредитним договором до позовної заяви позивачем додано розрахунок заборгованості, виконаний ТОВ «МАНІВЕО ШФД» (а.с. 89-91, далі у тексті - Розрахунок-1), та розрахунок заборгованості, виконаний ТОВ «ТАЛІОН-ПЛЮС» (а.с. 86-88, далі у тексті – Розрахунок-2).
Згідно з Розрахунком-1 нараховано процентів за користування кредитом за період з 29.04.2023 по 04.07.2023 включно у сумі 17985,36 грн, відповідач 04.05.2023 сплатив кредитодавцеві за Кредитним договором суму в розмірі 501,00 грн.
Зі змісту Розрахунку-2 слідує, що за Кредитним договором нараховано процентів за період з 05.07.2023 по 25.09.2023 включно на суму 33885,58 грн.
Тобто, позивач просить стягнути, окрім суми боргу за тілом кредиту, суму заборгованості за процентами, нарахованими з 29.04.2023 по 25.09.2023 включно, або за 150 днів.
Частиною першою статті 1048 ЦК України, яка застосовується до спірних правовідносин в силу положень ч.2 ст. 1054 ЦК України, передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
У постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі №910/4518/16 містяться наступні правові висновки: установлений кредитним договором строк кредитування визначає часові межі, в яких проценти за «користування кредитом» можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати (п. 93); у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором (п.103); твердження скаржників про те, що проценти за «користування кредитом» нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння скаржниками правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України (п.116); Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України.
У цій справі суд встановив, що Кредитний договір діє протягом 5-ти років, за умови дії продовженого (пролонгованого), на умовах цього договору, строку Дисконтного періоду, який відповідно до умов п.3.1 Кредитного договору складає 30 днів від дати отримання першого траншу. Тобто у разі не продовження строку Дисконтного періоду строк Кредитного договору становить – 30 днів від дня отримання кредитних коштів.
Про намір відповідача отримати кредит на 30-денний строк свідчить також зміст Заявки на отримання грошових коштів в кредит від 29.04.2023, де відповідачем вказано саме такий строк кредиту.
Суд зауважує, що умовами Кредитного договору передбачена можливість продовження строку Дисконтного періоду, тобто строку користування кредитом, однак за певних умов. Такими умовами згідно з п. 3.2 Кредитного договору є: здійснення протягом дисконтного та пільгового періодів оплати всіх фактично нарахованих процентів за умови, якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду.
Більше того, у п.3.3 Кредитного договору вказано конкретно визначену суму нарахованих процентів, яку має сплатити позичальник упродовж перших 30 днів Дисконтного періоду (строку користування кредитом) для здійснення його пролонгації – 3288,00 грн.
Таким чином, сторони домовились про можливість продовження строку кредитування у певному порядку та обумовили це відповідними обставинами, наведеними вище.
Разом з тим, зі змісту наданих позивачем розрахунків заборгованості убачається, що відповідач упродовж перших 30 днів користування кредитом здійснив часткову оплату на погашення кредитної заборгованості у сумі лише 501,00 грн, що значно менше зазначеної у п. 3.3 Кредитного договору суми.
Суд констатує, що доказів існування тих обставин, які наведені у п. 3.2 Кредитного договору, з існуванням яких його сторони пов`язали можливість продовження строку кредитування (сплата позичальником усієї визначеної суми нарахованих процентів, а також активація позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця функції продовження строку дисконтного періоду), позивач суду не надав і матеріали справи їх не містять.
За змістом ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 5-7 ст. 81 ЦПК України).
Передбачений процесуальним законом принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. За загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача.
Подібні висновки викладені, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13, постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 21.09.2022 по справі № 645/5557/16-ц.
З урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку, що позивач не довів тієї обставини, що строк надання кредиту (строк дії Кредитного договору) було продовжено у порядку, встановленому договором. 
З огляду на викладене вище, правомірним є нарахування позивачем процентів за користування кредитними коштами на підставі ст. 1048 ЦК України лише протягом погодженого сторонами строку надання кредиту (дисконтного періоду) – упродовж 30 днів від дати отримання позичальником кредитних коштів.
Таким чином, правомірним є нарахування процентів за користування кредитом згідно з умовами Кредитного договору в сумі 3288,00 грн (13700,00 грн * 0,80 % * 30 днів).
У зв`язку з цим, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за процентами у сумі 48081,94 грн (51369,94 грн – 3288,00 грн), тобто поза межами строку кредитування, є необґрунтованими.
Разом з тим, представником відповідача подано до суду копії платіжних інструкцій Monobank, а саме: №МО26-7САХ-В73С-ХОХО від 20.09.2025 на суму 6143,00 грн, №К5КВ-09Н8-2К00-ВТ60 від 14.10.2025 на суму 6143,00 грн та №ЕХ7В-Х0АТ-В3КК-959Н від 15.11.2025 на суму 6143,00 грн (а.с. 213-215).
Як убачається зі змісту згаданих вище документів, платником ОСОБА_3 сплачено ТОВ «ФК «ЕЙС» кошти в загальній сумі 18429,00 грн. У призначенні платежу вказано ПІБ відповідача, його РНОКПП, а також номер Кредитного договору.
Ухвалами від 23.12.2025, від 04.03.2026 та від 08.04.2026 суд витребовував у позивача інформацію щодо врахування ним платежів за згаданими вище платіжними інструкціями в рахунок заборгованості за Кредитним договором.
Суд констатує, що позивач ухвали суду про витребування доказів не виконав, витребувану інформацію не надав, причин ненадання суду не повідомив.
Частиною десятою статті 84 ЦПК України передбачено, що у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.
З урахуванням наведеного вище, суд визнає ту обставину, що у період з 20.09.2015 по 15.11.2025 відповідачем (його представником) сплачено позивачу на виконання Кредитного договору суму коштів у розмірі 18429,00 грн (трьома платежами від 20.09.2025, 14.10.2025 та від 15.11.2025 по 6143,00 грн кожен).
А з урахуванням оплати від 04.05.2023 на суму 501,00 грн, загальна сума коштів внесених на погашення заборгованості відповідача за Кредитним договором становить 18930,00 грн (18429,00 + 501,00), що є більше, ніж сума боргу відповідача за цим договором – 16988,00 грн, яка складається із суми основного боргу (13700,00 грн) та суми правомірно нарахованих процентів за користування кредитом (3288,00 грн).
Суд також зауважує, що у п.12.4 Кредитного договору сторони передбачили нарахування процентів річних за користування чужими грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України по закінченню строку дії договору. Разом з тим, позивач не заявляв позовної вимоги про стягнення саме процентів річних за користування чужими грошовими коштами, які на відміну від процентів за правомірне користування кредитом, є мірою цивільно-правової відповідальності і ґрунтуються на іншій правовій підставі. Згідно зі змістом позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача лише заборгованість за тілом кредита та за відсотками за користування кредитом, покликаючись, як на правову підставу для цього, на норму ч.1 ст. 1054 ЦК України.
Відповідно до положень статті 13 ЦПК України принцип диспозитивності полягає, зокрема, у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч.2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
З огляду на наведене вище суд не розглядає це питання.
Отже, у позові слід відмовити.
У зв`язку з тим, що у позові відмовлено повністю, то відповідно до положень ст. 141 ЦПК України понесені по справі судові витрати покладаються на позивача.
На підставі викладеного вище та керуючись статтями 12, 13, 81, 89, 141, 211, 244, 247, 258, 259, 263-265, 272, 273, 279, 354, 355 ЦПК України, суд, -
у х в а л и в:
1. У позові Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором – відмовити повністю.
2. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покласти на позивача.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
УЧАСНИКИ СПРАВИ:
ПОЗИВАЧ: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС», місцезнаходження: вул. Алматинська, буд. 8, офіс 310а, м. Київ, 02090, ЄДРПОУ 42986956.
ВІДПОВІДАЧ:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації – АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Повний текст рішення суду складено 28 квітня 2026 року. 

Суддя:	  	В.  НАУМЧУК