Справа № 727/13407/25
Провадження № 2/727/448/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 квітня 2026 року Шевченківський районний суд м.Чернівці в складі:
в складі : головуючого судді   Танасійчук Н.М.
секретаря судових засідань   Кремзелюк О.В.,
представника позивача    ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа орган опіки та піклування Чернівецької міської ради про позбавлення батьківських прав, -
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_2 звернулася до Шевченківського районного суду м.Чернівці з позовом до відповідача ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог - орган опіки та піклування Чернівецької міської ради про позбавлення батьківських прав.
В позові посилається на те, що вона ОСОБА_2 , є матір`ю ОСОБА_4 . З 16.05.2013 р. ОСОБА_4 перебував у шлюбі з ОСОБА_3 . У шлюбних відносинах у них народився син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У шлюбі між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 постійно виникали конфлікти. Спільне життя не склалося з причин відсутності поваги один до одного, відсутності взаєморозуміння і довіри, що призвело до остаточного припинення сімейних відносин. Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці по справі № 727/750/22 від 09 березня 2022 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було розірвано. 
Після розірвання шлюбу онук позивачки ОСОБА_5 фактично постійно проживав із своїм батьком - ОСОБА_4 . Спочатку він ще зрідка бачився з мамою ОСОБА_3 , однак з часом ці контакти зійшли нанівець. Відповідачка поступово втратила інтерес до життя та здоров`я дитини, не брала участі у його вихованні, не надавала жодної матеріальної чи моральної підтримки. Натомість ОСОБА_4 взяв на себе повний обсяг батьківських обов`язків: він забезпечував дитину житлом, одягом, харчуванням, медичним обслуговуванням, організовував його дозвілля та навчання.
У березні 2022 року, у зв`язку з початком повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України, батьками ОСОБА_5 було прийнято рішення про тимчасове вивезення сина задля його безпеки до бабусі у Республіку Італія.
У зв`язку із вищевикладеним, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 дали згоду на тимчасове місце проживання ОСОБА_5 в Республіці Італія, а також згоду на виготовлення та видачу йому необхідних документів, у тому числі посвідки на тимчасове місце проживання 
ОСОБА_2 вже протягом багатьох років є громадянкою Республіки Італія, та з 06 червня 2022 р. її було призначено опікуном неповнолітнього ОСОБА_6 у Республіці Італія та позивачка склала присягу опікуна, що підтверджується протоколом присяги опікуна для неповнолітніх іноземців без супроводу, складеним судом у справах неповнолітніх Трієста. З 2022 року ОСОБА_5 постійно проживає разом із своєю бабусею ОСОБА_2 за кордоном в Італії. Усі витрати, пов`язані з його утриманням, навчанням, побутом і розвитком, покривалися коштами батька - ОСОБА_4 , який на той час проходив військову службу в лавах Збройних Сил України. Попри складні обставини служби ОСОБА_4 систематично передавав грошові кошти на забезпечення дитини, підтримував зв`язок з родиною та продовжував брати активну участь у вихованні сина дистанційно, завжди цікавився його самопочуттям, настроєм, справами у школі.
Оскільки ОСОБА_3 вже багато років не цікавилася життям і здоров`ям сина та жодних коштів на його утримання не надавала, ОСОБА_4 мав намір звертатися до суду з метою позбавлення матері батьківських прав.
Окрім того, ОСОБА_4 також звертався до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів, та 07.04.2025 р. Шевченківським районним судом м. Чернівці було винесено судовий наказ яким стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 .
Однак, 09 червня 2025 р. ОСОБА_2 було сповіщено про те, що її син - молодший сержант ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зник безвісти, під час виконання бойового завдання, північна околиця н.п. Торецьк Донецької області.
У зв`язку із наведеним, Чернівецьким районним управлінням поліції ГУНП в Чернівецькій області за письмовою заявою позивачки було внесено відомості за фактом зникнення безвісти її сина до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Так, 04.08.2025 р. до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин було внесено відомості про зникнення безвіти ОСОБА_4 
Після зникнення безвісти ОСОБА_4 єдиною людиною, яка не лише взяла на себе всі турботи щодо виховання, утримання та розвитку неповнолітнього ОСОБА_5 , але й стала для нього моральною опорою, є його бабуся - ОСОБА_2 . Вона створила для дитини стабільне, безпечне середовище, у якому він може відчувати турботу, підтримку та тепло родини. Усі свої сили бабуся спрямовує на те, щоб ОСОБА_7 зростав у любові, мав змогу всебічно розвиватися, пізнавати світ, отримувати позитивні враження та продовжувати жити повноцінним життям, незважаючи на складні обставини.
ОСОБА_5 відвідує школу та різні гуртки в Республіці Італія, бере участь в різних екскурсіях, що підтверджується листом з інтегрованої школи "ДЖ. КАДЕЛЛІ". ОСОБА_2 постійно піклується про стан здоров`я дитини, емоційне самопочуття, а також створює умови для його всебічного розвитку та адаптації в новому середовищі, що підтверджується фото таблицями. Так, дитина бере активну участь у прогулянках, пізнавальних подорожах, відвідує визначні місця, проводить час на природі та біля моря. Ці світлини демонструють, що бабуся не просто забезпечує базові потреби дитини, а й щиро піклується про його емоційний стан, розвиток інтересів, формування здорових звичок і почуття стабільності. Така увага та любов з боку ОСОБА_2 є надзвичайно важливою для дитини, яка переживає втрату зв`язку з батьком і потребує особливої підтримки.
З моменту зникнення безвісти ОСОБА_4 усі витрати, пов`язані з навчанням, дозвіллям, медичним обслуговуванням, проживанням та повсякденними потребами дитини несе ОСОБА_2 . В свою чергу ОСОБА_3 не виконує покладених на неї обов`язків та не бере жодної участі у вихованні дитини. Протягом останніх років ОСОБА_3 жодного разу не купувала сину продукти харчування та одяг, не цікавилася станом його здоров`я, не привітала сина з Днем народження та не подарувала подарунка, не відвідала жодного дитячого свята.
З метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини, позивачка просить вирішити питання про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно сина ОСОБА_5 .
Ухвалою Шевченківського районного суду від 10 листопада 2025 року відкрито загальне позовне провадження у справі із призначенням справи до підготовчого судового засідання.
Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити.
Відповідачка ОСОБА_3 , в судове засідання не з`явилася, незважаючи на неодноразові виклики її в судові засідання та постановлення судом ухвали про обов"язкову у часть відповідача у судовому засіданні. Відповідач надіслала на адресу суду заяву, в якій позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти позбавлення її батьківських прав по відношенню до сина ОСОБА_5 , просить справу слухати у її відсутності. 
Представник служби у справах дітей Чернівецької міської ради в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву в якій просить розглянути справу у його відсутності.
Суд, дослідивши матеріали справи, подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступних висновків.
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
У відповідності до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового засідання суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.97 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2,4,7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Із свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 судом встановлено, що батьками ОСОБА_5 є ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . (зворот а с. 8)
Із свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 встановлено, що мамою ОСОБА_4 є ОСОБА_2 (а.с.8)
З копії рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 09 березня 2022 року встановлено, що шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було розірвано (а.с.9-10)
Із копії паспорта для виїзду за кордон НОМЕР_3 , виданого на ім`я ОСОБА_6 вбачається що 07.03.22 року ОСОБА_5 здійснив виїзд за кордон України.(а.с.11-15)
Із нотаріально посвідченої заяви встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 надали дозвіли на виготовлення їх сину ОСОБА_5 , який проживає разом із бабусею ОСОБА_2 всіх необхідних документів для пред`явлення в компетентних органах Італійської Республіки. Також даною заявою надали дозвіл на тимчасове проживання із бабусею ОСОБА_2 в Італії (зворот а.с.15)
Із акта міністерства Республіки Італія від 14 січня 2011 року встановлено, що ОСОБА_2 набуває громадянства Італії, та відповідно до законодавства Італії їй надано ім`я ОСОБА_8 та прізвище ОСОБА_9 (а.с.18) До матеріалів додано також копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 ОСОБА_10 , що народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.19)
З протоколу присяги опікуна для неповнолітніх іноземців без супроводу, завіреного судом у справах неповнолітніх трієста від 03 серпня 2022 року перекладеної з італійської на українську мову встановлено, що ОСОБА_10 призначено опікуном ОСОБА_6 (а.с.16-17)
Із судового наказу виданого Шевченківським районним судом від 07 квітня 2025 року встановлено, що із ОСОБА_3 стягнуто на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 (а.с.20-21)
Зі сповіщення №5513 від 09.06.2025 року встановлено, що ОСОБА_4 05.06.2025 року зник безвісті, під час виконання бойового завдання, північна околиця н.п. Торецьк Донецька область (зворот а.с.21)
По факту зникнення безвісті ОСОБА_4 під час виконання бойового завдання, північна околиця н.п. Торецьк, Донецька область внесені відомості 09.07.2025 року до єдиного реєстру досудових розслідувань № 12025262020002493 (а.с.22)
З витягу з єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин № 20250814-2400-1 від 14.08.2025 року встановлено, що ОСОБА_4 зник безвісти, на території бойових дій. (а.с.23)
Також встановлено, що відповідач  ОСОБА_3 нотаріально посвідчила згоду та не заперечує проти позбавлення її батьківських прав щодо сина  ОСОБА_5 , що підтверджується копією заяви від 29 липня 2025 року посвідченої приватним нотаріусом Макеєвою Н.В.(а.с.25)
З витягу серії ФОВА-004382380 наданого Міністерством внутрішніх справ з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» встановлено, що ОСОБА_2 станом на 05.08.2025 до кримінальної відповідальності не притягалась, не знятої чи не погашеної судимості немає (а.с.26) 
З відповіді ІНФОРМАЦІЯ_4 № 12439 від 02.12.2025 року встановлено, що ОСОБА_4 призвано на військову службу по мобілізації 22.04.2022 року(а.с.45) 
Свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що як колишній чоловік ОСОБА_3 , який підтримував з нею та її новою родиною сталі стосунки заради спілкування з дитиною, він був безпосереднім очевидцем неналежного виконання відповідачкою батьківських обов`язків. Згідно з показами свідка, ОСОБА_3 систематично ухилялася від догляду та виховання сина, поклавши цей обов`язок на свого тодішнього чоловіка, та зловживала алкогольними напоями, що стало фактичною причиною її звільнення з роботи у туберкульозному диспансері. Свідок також підтвердив, що на даний час відповідачка продовжує вести антисоціальний спосіб життя та проживає у незадовільних побутових умовах, які є непридатними для належного виховання та розвитку дитини. А після початку війни відомо що ОСОБА_2 вивезла дитину в Італію, де і дитина перебуває на даний момент. 
Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що вона є матір`ю відповідачки та підтверджує факт тривалого (близько 10 років) зловживання ОСОБА_3 алкогольними напоями, що унеможливлює належне виконання нею батьківських обов`язків. Свідок зазначила, що після припинення спільного проживання батьків малолітній онук залишився жити з батьком, а з початком повномасштабної війни перебуває під фактичною опікою бабусі в Італії, де для нього створено зразкові умови для фізичного та інтелектуального розвитку (відвідування музичної школи, басейну, вивчення мов). ОСОБА_12 наголосила на відсутності належного піклування з боку матері, рідкості їхнього спілкування та вказала, що саме антисоціальний спосіб життя відповідачки став причиною пригніченого емоційного стану дитини в минулому. Водночас свідок підкреслила наявність тісного емоційного зв`язку між молодшим онуком, його старшим братом та позивачем, констатувавши нездатність відповідачки забезпечити дитині належний рівень життя та безпеки.
Із листа служби у справах дітей Чернівецької міської ради № 1/728 від 13.03.2026 року, наданого на адресу Шевченківського районного суду м. Чернівці щодо підготовки висновку про вирішення спору у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, вбачається, що у зв`язку з тим, що позивачка разом із дитиною фактично проживає в Італійській Республіці, розгляд зазначеного питання не належить до компетенції Служби у справах дітей Чернівецької міської ради, у зв`язку з чим надання суду висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 стосовно малолітнього сина ОСОБА_5 є неможливим. З урахуванням викладеного, Служба у справах дітей Чернівецької міської ради просить ухвалити рішення, яке відповідатиме інтересам дитини. 
Згідно з статтею 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Положеннями статті 48 та 51 Конституції України проголошено право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї та обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття.
Відповідно до ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції).
Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Виходячи зі змісту частини першої ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
У відповідності до частини першої статті 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно частиною другою ст. 155 Сімейного кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Відповідно до ст. 164 СК України, виключними підставами позбавлення батьківських прав матері або батька є: не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засудженні за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначається, що «хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини».
У рішенні по справі «Хант проти України» п. 54 зазначено, що суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden») і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.
Пунктом 15 Постанови передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Виходячи з наведеного, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дітей.
Судом встановлено, що мати дитини ОСОБА_3 фактично самоусунулась від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не створює належні умови для проживання дитини, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, здоров`я та майбутнє. Таким чином, викладені обставини дають обґрунтовані підстави для позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 по відношенню до дитини ОСОБА_5 .
З огляду на вищевикладене, а також досліджені, встановлені обставини у справі, які є належним чином обґрунтовані та підтверджені доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.19, 150, 155, 164, 165, 166, 182, 184 СК України, ст.ст. 12, 13, 76, 81, 89, 247, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 354, 430 ч.1 п.1 ЦПК України, суд, -
ухвалив:
Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ), батьківських прав по відношенню до неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Повний текст рішення складено 27 квітня 2026 року.
СУДДЯ : Танасійчук Н.М.