Єдиний унікальний номер: 379/2076/25 
Провадження № 2-о/379/12/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2026 року	м.Тараща	

Таращанський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Невгада О.В., 
за участю секретаря судового засідання Бакал О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 3 в м. Тараща цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , заінтересована особа: Таращанська міська рада про встановлення факту належності правовстановлюючого документу,

УСТАНОВИВ: 
Заявники ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3  звернулися до суду із заявою, в якій просять встановити факт належності ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 Свідоцтва про право власності на житло від 19.01.1993 року, що видане Відділом у справах комунальної власності на одноквартирний будинок по АДРЕСА_1 .
Заявлену вимогу обґрунтовують тим, що ОСОБА_2 ,який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та членам його сім`ї ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19 січня 1993 року, на праві спільної сумісної власності належить одноквартирний будинок по АДРЕСА_1 .
Заявник ОСОБА_1 , після смерті батька ОСОБА_2 , звернулася до нотаріуса з метою оформлення спадкового майна та отримання свідоцтва про право на спадщину. Нотаріусом було заведено спадкову справу і 12.09.2025 року надано роз`яснення, що прізвище власника та співвласників будинку, яке зазначене у свідоцтві від 19.01.1993 року не збігається із записом прізвища у свідоцтві про смерть ОСОБА_2 та не збігається із записом прізвищ, які зазначені в свідоцтвах про народження та паспортах громадян України.
В зазначеному свідоцтві про право власності на житло від 19.01.1993 року прізвище власника та інших співвласників - заявників по справі записано як « ОСОБА_6 ».
Заявники вважають, що причиною неправильного написання прізвищ власника та інших співвласників будинку в одну літеру виникла у зв`язку із неправильним перекладом прізвища з російської на українську мову і внаслідок такої помилки виникла невідповідність між документами, що посвідчують особу та правовстановлюючим документом на будинок.
На даний час неможливо внести зміни досвідоцтві про право власності на житло від 19.01.1993 року, тому для вирішення даного питання, заявники звернулися до суду із заявою про встановлення фактуналежності правовстановлюючого документу.
Ухвалою Таращанського районного суду Київської області від 20.11.2025 заявуОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , заінтересована особа: Таращанська міська рада про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.
Ухвалою суду від 17.02.2026 задоволено клопотання заявниці ОСОБА_3 , витребувано у приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Якименко Л.П. копію спадкової справи, яка заведена після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Витребувана копія спадкової справи надійшла до суду 11.03.2026.
Заявники, в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у поданій до суду письмовій заяві просили розглянути справу за їх відсутності, заяву підтримують в повному обсязі.
Представник заінтересованої особи Таращанської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у надісланій до суду письмовій заяві просив розглядати справу за його відсутності. Зазначив, що не заперечує проти задоволення заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . 
Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що вимоги заяви підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що згідно копії паспорта громадянина України № НОМЕР_1 виданого 31.07.2020 року, орган, що видав 3245, прізвище заявника 1 вказано « ОСОБА_1 », ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.7).
За свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 29.03.1978 року прізвище, ім`я та по батькові заявника 1 зазначено як « ОСОБА_5 » (а.с.11).
Як вбачається зі змісту Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення змін до актового запису цивільного стану № 00051161477 від 13.05.2025, після укладення шлюбу заявниці було присвоєно прізвище чоловіка - « ОСОБА_7 » (а.с.12-13).
Згідно копії паспорта громадянина України № НОМЕР_3 виданого 18.01.2021 року, орган, що видав 3245, прізвище заявника 2 вказано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.14).
За свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 09.08.1975 року прізвище, ім`я та по батькові заявника 2 зазначено як « ОСОБА_2 » (а.с.17).
Так, зі свідоцтв про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , вбачається, що прізвище їх батьків було записано як « ОСОБА_8 ».
Згідно копії паспорта НОМЕР_5 на ім`я заявниці 3, її прізвище записано як « ОСОБА_3 », ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 18).
Згідно копії повного Витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00050971566 від 02.05.2025 ОСОБА_2 та ОСОБА_9 зареєстрували шлюб 12.10.1974 року. Після реєстрації шлюбу заявниці 3 присвоєно прізвище чоловіка « ОСОБА_8 » (а.с.109, матеріали спадкової справи).
Згідно копії Витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00050971056 від 02.05.2025 на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , його прізвище було записано як « ОСОБА_8 » (а.с. 108, матеріали спадкової справи).
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що вбачається із свідоцтва про смерть (а.с.21).
ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19 січня 1993 року, на праві спільної сумісної власності належить одноквартирний будинок по АДРЕСА_1 .
Проте, у вказаному свідоцтві про право власності на житло зазначено прізвище співвласників, як « ОСОБА_6 » (а.с.25).
02.05.2025 року було зареєстровано спадкову справу № 22/2025, після смерті ОСОБА_2 (а.с.22).
Вказані обставини також підтверджуються матеріалами спадкової справи, витребуваної та оглянутої судом (а.с.100-113).
З письмового роз`яснення до спадкової справи наданого приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Якименко Л.П. від 12.09.2025 вбачається, що саме різниця у написанні прізвища у документах спадкоємців та спадкодавця, а також у правовстановлюючому документі (свідоцтві про право власності на житло № НОМЕР_6 від 19.01.1993 року) стали причиною відмови у видачі свідоцтв про право на спадщину (а.с.23, 112).
Встановлення даного факту заявникам необхідно для подальшого вільного розпорядження своїм майном.
Дослідивши докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви, виходячи з наступного.
У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.
Відповідно до приписів п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Перелік фактів, які встановлюються судом в порядку окремого провадження, визначений у частині 1 ст. 315 ЦПК України.
Згідно з вимогами п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я та по батькові, місце і час народження якої, що зазначені у документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або у паспорті.
Паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України. Паспорт є дійсним для укладання цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення доручень іншим особам для представництва перед третьою особою лише на території України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України (п. 1 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року N 2503-XII).
Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, по має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Факти, що мають юридичне значення, встановлюються в судовому порядку, коли ці факти безпосередньо породжують юридичні наслідки для заявника: право на спадщину; право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, одержання компенсації тощо.
Як роз`яснено в п. 12 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.
Згідно роз`яснень, викладених у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:
- згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинена особистих чи майнових прав громадян;
- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;
- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;
- встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Відповідно листа ВСУ 01.01.2012 р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.
Частиною першою та частиною п`ятою статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Частиною 2 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Наявними в матеріалах справи письмовими доказами повністю підтверджується факт належності ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_10 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 свідоцтва про право власності на житло від 19.01.1993 року, що видане відділом у справах комунальної власності на одноквартирний будинок по АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви та встановлення факту належності заявникам та ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 зазначеногосвідоцтва про право власності на житло від 19.01.1993 року.
Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Відповідно до ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Як зазначено в п.п 4.18 п. 4 гл. 10 розділу ІІ зазначеного у Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595 за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено, що заявники не мають можливості отримати свідоцтво про право власності на спадкове майно у нотаріуса, в зв`язку з чим суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими, доведеними доказами по справі, такими, що спрямовані на створення умов для здійснення прав заявників, а тому такими, що підлягають задоволенню. 
Керуючись ст. ст. 4, 5, 10, 11, 13, 76 81, 211, 247, 263 265, 268, 273, 293, 294, 315-319, 354ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , заінтересована особа: Таращанська міська рада про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, задовольнити.
Встановити факт належності ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_7 ; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_8 ; та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_9 ; Свідоцтва про право власності на житло від 19.01.1993 року, що видане Відділом у справах комунальної власності на одноквартирний будинок АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя   О.В Невгад