КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2026 року 
м. Київ
єдиний унікальний номер судової справи 362/219/25
номер провадження 22-ц/824/6662/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді	Лапчевської О.Ф.,	
суддів	Березовенко Р.В., Мостової Г.І.,	
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу керівника Обухівської окружної прокуратури Київської області Гринкіна Антона Олександровича 
на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 грудня 2025 року /суддя Лебідь-Гавенко Г.М./
у справі за позовом керівника Обухівської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Обухівської районної державної адміністрації до Васильківської міської ради, ОСОБА_1 , третя особа: Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» про усунення перешкод у здійсненні права користування і розпорядження земельною ділянкою природно-заповідного фонду та лісогосподарського призначення шляхом скасування рішення міської ради, рішення про державну реєстрацію прав, скасування державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі, -

В С Т А Н О В И В:

Керівник Обухівської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Обухівської районної державної адміністрації звернувся до суду з позовом до Васильківської міської ради, ОСОБА_1 , третя особа - Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України», в якому просить усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою природно-заповідного фонду та лісогосподарського призначення площею 0,05 га з кадастровим номером 3210700000:14:015:0034 шляхом скасування рішення Васильківської міської ради, скасування рішення державного реєстратора, скасування державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі та повернення ділянки на користь держави.
Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 грудня 2025 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України у зв`язку з неусуненням недоліків, зазначених в ухвалі суду від 03 червня 2025 року /а.с. 143-148/.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою, керівник Обухівської окружної прокуратури Гринкін А.О. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
На підтвердження вимог апеляційної скарги апелянт посилався на те, що заявлений позов є негаторним (ст. 391 ЦК України, ч. 2 ст. 152 ЗК України) про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою природно-заповідного фонду, а не віндикаційним позовом про витребування майна від добросовісного набувача. Тому положення ч. 4 ст. 177 ЦПК України та ч. 5 ст. 390 ЦК України (в редакції Закону № 4292-ІХ) не підлягають застосуванню. Крім того, прокурор стверджував, що ОСОБА_1 не є добросовісним набувачем, оскільки спірна ділянка повністю накладається на землі лісогосподарського призначення та об`єкт природно-заповідного фонду.
Васильківська міська рада подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін. Заперечувала проти кваліфікації позову як негаторного, вказувала, що оскільки право власності на спірну ділянку зареєстровано за ОСОБА_1 , то ефективним способом захисту є віндикаційний позов, а тому обов`язок внесення коштів на депозитний рахунок суду є обов`язковим.
Інші учасники справи - ОСОБА_1 та ДСГП «Ліси України» про розгляд справи в порядку письмового провадження поінформовані належним чином, відзивів на апеляційну скаргу не подали.
Колегія суддів, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду на підставі наступного.
Судом встановлено, що прокурор звернувся з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою природно-заповідного фонду та лісогосподарського призначення шляхом скасування рішення міської ради, скасування державної реєстрації прав та повернення ділянки державі. 
Ухвалою суду першої інстанції від 03.06.2025 позовну заяву залишено без руху з вимогою внести на депозит вартість спірної ділянки. Позивач не виконав цю вимогу, посилаючись на негаторний характер позову. Ухвалою від 19.12.2025 позовну заяву визнано неподаною та повернуто.
Постановляючи оскаржену ухвалу, суд першої інстанції керувався ч. 4 ст. 177, ч. 3 ст. 185 ЦПК України, ч. 5 ст. 390 ЦК України (в редакції Закону № 4292-ІХ) про те, що при поданні прокурором позову про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача обов`язковим є внесення на депозит суду вартості спірного майна.
Судом першої інстанції зроблено висновок про те, що позивач не усунув недоліків позовної заяви, оскільки не вніс на депозит вартість земельної ділянки.
Однак з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.
Встановлено, що заявлений прокурором позов спрямований на усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою природно-заповідного фонду та лісогосподарського призначення шляхом скасування незаконних рішень та повернення ділянки державі. Такий спосіб захисту відповідає ст. 391 ЦК України (негаторний позов) та ч. 2 ст. 152 ЗК України.
Щодо попереднього внесення коштів на депозит.
Законом України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» доповнено статтю 390 ЦК України частиною п`ятою наступного змісту:
«Суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві.
Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади».
У розділі II «Прикінцеві та перехідні положення» згаданого Закону вказано, що його положення мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна.
За змістом наведених норм вбачається, що механізм компенсації вартості майна, яке незаконно вибуло з володіння держави чи територіальної громади, застосовується виключно у разі, якщо відповідачем за позовом прокурора є добросовісний набувач.
Велика Палата Верховного Суду у постановах від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20.06.2018 у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 21.11.2018 у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12.12.2018 року у справі № 3.72/5.1/16-ц (пункт 31.4), від 01.04.2020 у справі № 520/13067/17 (пункт 71) вказувала на те, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Тобто, визначення предмета і підстав позову є правом позивача, яке реалізується на його власний розсуд, а встановлення обґрунтованості позову - обов`язком суду під час розгляду справи та ухвалення рішення.
Прокурор у позовній заяві вказав, що відповідач не є добросовісним набувачем спірної земельної ділянки. Саме такому правовому обґрунтуванню позовних вимог має надаватися оцінка судом.
Вирішення питання щодо добросовісності / недобросовісності відповідачів у спірних правовідносинах має здійснюватися судом на стадії розгляду справи по суті а не відкриття провадження у справі.
Отже, вимоги частини п`ятої статті 390 ЦК України щодо обов`язку попереднього внесення вартості майна на депозитний рахунок суду поширюються лише на випадки витребування майна у добросовісного набувача.
Питання про добросовісність / недобросовісність набувача судом може бути вирішене лише після дослідження доказів на стадії ухвалення судового рішення по суті справи.
У випадку подання позову про витребування майна у недобросовісного набувача положення ч. 5 ст. 390 ЦК України не підлягають застосуванню.
Залишення позовної заяви без руху або її повернення з підстав невнесення вартості майна на депозитний рахунок суду є неправомірним, якщо позивач обґрунтовує свої вимоги саме недобросовісністю набувача.
Аналогічна правова позиція міститься у Постанові КЦС ВС від 01 грудня 2025 року у справі №354/419/25 (провадження № 61-11906св25).
Таким чином, вимога про внесення компенсації з подачею позову, є передчасною та порушує принцип пропорційності втручання в право держави на захист публічних інтересів.
Таким чином, ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання про відкриття провадження у справі.
Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовує ухвалу суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, якщо ухвалу постановлено з порушенням норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати у розмірі 2662, 40 грн судового збору стягуються з відповідачів в рівних частинах.
Керуючись ст.ст. 379, 381, 382, 141 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу керівника Обухівської окружної прокуратури Київської області Гринкіна Антона Олександровича - задовольнити.
Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 грудня 2025 року - скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції розподілити наступним чином:
Стягнути з Васильківської міської ради (ЄДРПОУ 34627780) на користь Київської обласної прокуратури (код 02909996, банк платника Держказначейська служба України, код банку 820172, р.р. UA028201720343190001000015641) 1 331,20 грн (одна тисяча триста тридцять одна гривня двадцять копійок);
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Київської обласної прокуратури (код 02909996, банк платника Держказначейська служба України, код банку 820172, р.р. UA028201720343190001000015641) 1 331,20 грн (одна тисяча триста тридцять одна гривня двадцять копійок).
Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.

Головуючий: Судді: